ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/6472/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління ДПС у Запорізькій області, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року в адміністративній справі №280/6472/24 (головуючий суддя першої інстанції - Батрак І.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, (третя особа: Головне управління ДПС у м.Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
          
В С Т А Н О В И В :
Позивач 08.07.2024 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС у Запорізькій області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00025830709 від 05.03.2024 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, частково у сумі 38745,00 грн., з яких: 630,00 грн. - штраф за проведення розрахункових операцій без використання РРО та 38115,00 грн. - фінансова санкція за порушення порядку, встановленого законодавством обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.
В обґрунтування позову зазначено, що висновок контролюючого органу щодо проведення суб`єктом господарювання готівкових розрахунків без застосування РРО та видачі розрахункових документів встановленого зразка на суму 805,00 грн. здійснено виключно на підставі перерахунку коштів у касі господарської одиниці та співставлення суми готівки на місці проведення розрахунків з загальною сумою виручки з Х-звіту по РРО. Проте, такі факти не можуть свідчити про реалізацію товарів без застосування РРО, оскільки Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не регулює порядок здійснення суб`єктом господарювання касових операцій, а встановлює вимоги щодо умов та порядку використання суб`єктами господарювання реєстраторів розрахункових операцій. Вважає, що контролюючим органом безпідставно застосований штраф у розмірі 150% вартості проданих з порушенням товарів, однак такий штраф не може застосовуватись, оскільки він передбачений за повторне вчинення правопорушення. При цьому, матеріали проведеної перевірки контролюючим органом не містять ані запиту на отримання документів, ані акту про засвідчення факту відмови платника податків від надання документів, тому встановлений в акті перевірки факт того, що до перевірки не надано форму ведення обліку товарних запасів, не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується наявними у матеріалах перевірки доказами.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 05.03.2024 року №00025830709 в частині застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 210,00 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про  відмову в  задоволенні  позову в  повному  обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки стаття 111 Податкового кодексу України розмежовує порядок притягнення до відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та за порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема Законом №265/95-ВР. При цьому, по справі розглядалась фінансова відповідальність у формі податкового повідомлення-рішення на підставі положень пункту 1 статті 17 Закону № 65/95-ВР, що не належить до податкового законодавства та не встановлює відповідальність за «повторне порушення».

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, також подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та прийняти постанову про задоволення позову в повному  обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував ведення позивачем обліку товарних запасів у електронній формі та наявності цього обліку у скаржника на кожній його торговій точці (господарській одиниці).
Сторони відзиви на апеляційні скарги один одного не подавали.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець з 08.12.2017 року. Основним видом діяльності згідно з ЄДРПОУ є роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (код 47.78), перебуває на податковому обліку в органах ДПС України.
Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах здійснює контроль та реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.
Контролюючим органом на підставі наказу ГУ ДПС у м.Києві від 06.02.2024 року №656-п проведено 07.02.2024 року фактичну перевірку господарської одиниці відділу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований в ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у АДРЕСА_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 , щодо дотримання норм законодавства з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими працівниками), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державною фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).
За результатами перевірки контролюючим органом  07.02.2024  року складено акт  №9440/26/15/07/2678604483, висновками якого встановлено порушення  позивачем пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
У зв`язку з відмовою особи, що уповноважена здійснювати розрахункові операції ОСОБА_2 від підписання та отримання матеріалів перевірки, складено акт №812 від 07.02.2024 року. Заперечення на акт фактичної перевірки від позивача не надходили.
На  підставі  акту  перевірки 05.03.2024 року ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №00025830709 (форма «С»), яким за до позивача застосовано  штрафні (фінансових) санкції (штрафів) в розмірі 39130,00 грн..
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач оскаржила  таке  рішення  до  суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Повноваження  відповідача,  порядок  призначення  та  проведення  перевірки  позивачем  не  оскаржується, а  тому  судом  апеляційної  інстанції  в  цій  частині рішення суду  не  переглядається.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі – по тексту  - Закон №265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг,                             а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);
З наведеного слідує, що суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідний розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлено, що фінансові санкції у відповідних розмірах застосовуються за такі порушення: у разі встановлення в ході перевірки факту: не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання у розмірі 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Аналіз наведених норм  дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) не проведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки;     3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.
Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР,                       є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її не проведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за не виконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.
Як встановлено судом першої інстанції, проведеною фактичною перевіркою відділу магазина « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 ,  встановлено проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування реєстратора розрахункових операцій. Так, перед початком фактичної перевірки проведено контрольну розрахункову операцію з придбання 1 шт. навушників «Remax RM-510» за ціною 385,00 грн.. Розрахунок проведено у готівковій формі та продавцем видано нефіскальний чек (службовий чек на суму товару). Реєстратор розрахункових операцій не застосовувався, розрахунковий документ належної форми не видавався. Крім того, перевіркою встановлено, що на місці проведення розрахунків наявні готівкові кошти (з урахуванням контрольної розрахункової операції) в сумі 1560,00 грн, проте відповідно до Х-звіту РРО сума готівки складає 755,00 грн.. Таким чином, суб`єктом господарювання проведено готівкові розрахункові операції без застосування РРО та без видачі розрахункових документів встановленого зразка на суму 420,00 грн. (без урахування покупки  в сумі  385,00 грн).
В частині застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 100% вартості проданих з порушенням товарів на суму 385,00 грн. за проведення розрахункової операції без застосування РРО останнім вказане не спростовано.
Також суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що позивач не надав жодних пояснень та/або обґрунтувань з приводу встановленого порушення в частині проведення готівкових розрахункових операцій без застосування РРО та без видачі розрахункових документів встановленого зразка на суму 420,00 грн., не спростував жодним належним та допустимим доказом доводи контролюючого органу з цього приводу.
Судом першої інстанції враховано, що матеріально-відповідальною особою ОСОБА_3 , яка здійснювала розрахунки, під час перевірки особисто складено опис наявності готівки на місці проведення розрахунків та нею підписано. В описі наявності готівки прописано, що всі кошти, які зазначені в переліку, є виручкою від продажу товарів та службове внесення.
Враховуючи наведені обставини та матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач при проведенні розрахунків на суму 420,00 грн. не користувався реєстраторами розрахункових операцій/програмними реєстраторами розрахункових операцій, тому застосування відповідачем відповідних фінансових санкцій за порушення при проведенні розрахункових операцій є законним та обґрунтованим.
Разом з тим, як вбачається з розрахунку фінансових санкцій контролюючим органом застосовано до позивача за наведене вище порушення штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 630,00 грн. із розрахунку 150% вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (420,00 грн*150%).
Між тим, відповідачем не доведено суду, що позивач, протягом останнього календарного року притягувався до відповідальності за аналогічне правопорушення, а тому застосування до позивача санкції за допущене правопорушення у сфері РРО як за таке, що вчинено повторно, є протиправним.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення від 05.03.2024 року №00025830709 є протиправним та підлягало скасуванню в частині застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 210,00 грн.,  оскільки  сума  штрафних  санкцій  в  цій  частині  повинна  бути 420,00  грн. (420,00 грн. х 100%).
Відповідно до пункту 177.10 статті 177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.
За приписами пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Порядок ведення обліку товарних запасів для ФОП, у тому числі платників єдиного податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 року №496 (далі по тексту - Порядок №496), визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, які відповідно до Закону №265/95-ВР зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.
Облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми ведення обліку товарних запасів (далі - Форма обліку) інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку (п.1 розд.II Порядку №496).
Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.
Таким чином, суб`єкт господарювання зобов`язаний вести облік товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснювати лише продаж тих товарів, що відображаються в такому обліку.
Відповідно до статті 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З матеріалів справи вбачається, що під час перевірки в присутності продавця позивача було складено опис наявних товарних запасів, на які відсутні документи, що підтверджують облік та походження товарів. Отже, фахівцями ГУ ДПС у м.Києві встановлено, що у відділі магазину знаходяться в реалізації не продовольчі товари на загальну суму 38115,00 грн.. Проте, документи, які підтверджують облік, походження та надходження даного товару (накладні, ТТН, тощо) відсутні та до перевірки не надані (опис товару додається до акту). Також, до перевірки не надано форму ведення обліку товарних запасів. Таким чином, суб`єктом господарювання не забезпечено ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на суму 38115,00 грн..
В ході проведення фактичної перевірки позивачем не надано первинні документи на товар, який продавався в магазині, та підтверджуючі його походження, та оприбуткування, згідно з відомості ТМЦ.  Такі  документи  не  надано  позивачем  ані  суду  першої, ані  суду  апеляційної  інстанції. 
Так, реалізація товару в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснення продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку є обов`язком суб`єкта господарювання відповідно до пункту 12 частини першої статті 3 Закону №265/95-ВР, а стаття 20 цього Закону передбачає санкцію, що може бути застосована до суб`єкта господарювання в тому випадку, коли ця особа реалізує товари, які не обліковані у встановленому порядку, тобто не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку.
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки (безвідносно до її виду).
Згідно із пунктом 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою                                    (за наявності).
При цьому, позивачем в обґрунтування позовних вимог вказано, що неможливість надання на момент проведення перевірки Форми ведення обліку товарних запасів обумовлена територіальним розташуванням та здійсненням основної господарської діяльності позивача у м.Запоріжжі.
Проте, розділом II Порядку №496 врегульований порядок ведення обліку товарних запасів, який полягає в наступному:
Облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.
ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.
Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.
Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі (п. 2).
Згідно із пп.9-11 розділу II Порядку №496 заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні:
1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку;
2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи;
3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.
Форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.
Такі документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено.
Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).
Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.
Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.
З такого правового регулювання слідує, що документами, які підтверджують облік та походження товарів, є встановлена Порядком №496 Форма ведення обліку товарних запасів, а також первинні документи. Форма обліку та первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання. Саме на ФОП покладено обов`язок забезпечення внесення до Форми ведення обліку товарних запасів інформації про надходження та вибуття товарів та зберігання первинних документів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачем на початок проведення перевірки на вимогу контролюючого органу не надано Форму ведення обліку товарних запасів та документи, що підтверджують придбання та походження товарів, що реалізовувались та знаходяться в реалізації, у форматі, який дозволив би контролюючому  органу  здійснити його перегляд та/або копіювання.
Доказів  протилежного  позивачем  суду  першої та  апеляційної  інстанцій  не  надано, та  в  матеріалах  справи  такі  докази  відсутні.
Крім  того, абзацом 1 пункту 44.6 статті 44 ПК України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу (протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта) платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні                    у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку п.86.7 ст.86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (абз. 2 п. 44.6 цієї статті)
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати у платників податків первинні фінансово-господарські, бухгалтерські та інші документи, які б підтверджували дотримання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідача, як це зазначено у пункті 85.4 статті 85 ПК України.
Отже, суд першої інстанції правильно зазначив про обов`язок платника податків надати контролюючому органу саме під час проведення перевірки первинні документи, які підтверджують ведення обліку товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх посадовим особам контролюючого органу під час перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 ПК України (протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта), кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що заперечення на акт перевірки позивачем до ГУ ДПС у м.Києві не направлялись. Первинні документи на товари, що перебували на реалізації у відділі магазину, не надавались позивачем ані до ДПС разом зі скаргою на податкове повідомлення-рішення, ані до суду разом із позовною заявою.
Такі документи не надані позивачем і суду апеляційної  інстанції.
Позивачем до апеляційної скарги додано Форму ведення обліку товарних запасів за  період  з 20.12.2023  року  по  14.06.2024  року.
З  цього  приводу колегія суддів зазначає.
Відповідно  до  частини 8 статті 79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Апеляційний суд не приймає до уваги докази щодо  Форми ведення обліку товарних запасів, оскільки  докази ведення обліку товарних запасів за період з 20.12.2023 року по 07.02.2024 року як на момент  перевірки так  і на час розгляду справи судом першої  інстанції існували, проте позивачем в апеляційній скарзі не обгрунтовано неможливість подання  таких доказів до суду першої інстанції з причин, що не залежали від неї, а ведення обліку товарних запасів з період з по 07.02.2024 року по 14.06.2024 року взагалі не є предметом  спору.
Таким чином, проведеною відповідачем перевіркою встановлено та позивачем не спростовано, що ФОП ОСОБА_1 не забезпечено ведення в порядку встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації на суму 38115,00 грн., не надано контролюючого органу на початок проведення перевірки документи, що підтверджували б облік та походження товарних запасів.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову ФОП ОСОБА_1 у задоволенні вимог про скасування ППР від 05.03.2024 року №00025830709 про застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 38115,00 грн..
Враховуючи викладене суд першої інстанції прийняв обгрунтоване рішення про часткове задоволення позовних  вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Запорізькій області та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року в адміністративній справі №280/6472/24 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року в адміністративній справі №280/6472/24 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко