ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 грудня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 173/1256/24	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2024 року в адміністративній справі №173/1256/24 (суддя Петрюк Т.М.) за позовом   ОСОБА_1  до  Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі,- 
                                                          
                                                 В С Т А Н О В И В:      

ОСОБА_1   звернулася до суду з позовом, в якому просила  скасувати постанову головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Соколюк Лобомира Миколайовича, серії АА №00018418 від 02.04.2024 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання на території України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що спірною постановою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП. Неправомірність оскаржуваної постанови пов`язувала, зокрема, з тим, що відповідачем не було враховано технічні характеристики транспортного засобу, який відповідно до реєстраційних документів є спеціалізованим напівпричепом Н/ПР - контейнеровоз. Так, пунктом 22.5 ПДР України встановлені параметри саме для автомобілів з напівпричепом контейнеровозом, а не для контейнера. За таких обставин нормативне навантаження для транспортного засобу у цій справі повинно було визначатись відповідачем як для контейнеровозу. 
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2024 року  у задоволені позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції зазначив, що саме договір про перевезення вантажів контейнером є належним доказом надання послуг перевезення вантажу контейнеровозом, проте позивач такого договору не надав. За таких обставин максимально допустиме навантаження для транспортних засобів позивача відповідно до п.22.5 ПДР України становить 40 т. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм 
матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що  судом першої інстанції зроблено висновок про перевищення вагових параметрів транспортним засобом без урахування технічних характеристик такого транспортного засобу, які є спеціалізованим напівпричепом – контейнеровозом та до яких п.22.5 ПДР встановлено інші максимальні вагові параметри, ніж ті, які у спірному випадку застосовані відповідачем (40 т).
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Зазначено, що  зміст та форма оскаржуваної постанови відповідає вимогам КУпАП, в ній наявна інформація про транспортний засіб, час та місце здійснення вимірювання маси вантажу, результати такого вимірювання, технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення та результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент учинення адміністративного правопорушення. Крім того відповідач заперечує доводи позивача, що перевезення вантажу здійснювалося контейнеровозом.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що    постановою по справі про адміністративне правопорушення від 02.04.2024 року № 00018418 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2   ст. 132-1 КУпАП. 
Згідно із змісту оскаржуваної постанови, 28.03.2024 о 14 год. 20 хв., за адресою Н-11, км 76+702, Дніпропетровська обл., зафіксовано транспортний засіб МАN ТGХ 26.460, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених   пунктом 22.5 ПДР   України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5.413% (2.165), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2   статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вищевказане правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 78, WAGA -WIM35, зав № 16, свідоцтво про повірку транспортного засобу та строк його дії № 04/4783; 168 169 до 16.02.2025 року. В постанові зафіксовані параметри транспортного засобу в момент фото фіксації: Кількість вісей - 6 шт.; спарені колеса - 3 вісь. Відстань між вісями 1-2: 2610 мм; 2-3:1350 мм; 3-4: 5870 мм; 4-5:1310 мм; 5-6: 1320 мм. Навантаження на вісь 1 - 6100 кг, 2 - 5700 кг, 3   9 700 кг, 4 - 8650 кг, 5- 8450 кг, 6 - 8250 кг. - загальна маса - 46850 кг. Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу в момент учинення адміністративного правопорушення склали: загальна маса   42165,00 кг. В постанові зазначено посилання в Інтернеті на веб-сайт, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент учинення правопорушення та постановою в електронній формі (https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/AA00018418/ (ідентифікатор доступу: opPeBnMXtomea), що підтверджується копією постанови.
Згідно оскаржуваної постанови на позивача накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8 500.00 грн.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Частиною 2 статті 132-1 КУпАП визначена відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - штраф в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306 ( в редакції на час виникнення спірних відносин) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує: а) зовнішніх габаритів: зовнішній габарит - Максимальне значення параметра, метрів: Ширина: 2,6; сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, без винесення габариту на смугу зустрічного руху 3,75; Висота від поверхні дороги: 4; транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, на маршрутах, встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою, Національною поліцією 4,35; Довжина: вантажного автомобіля 12; автопоїзда 22; автомобіля (тягача) з напівпричепом 18,75; маршрутного транспортного засобу 18,75; Виступ вантажу за задній габарит транспортного засобу: 2; б) фактичної маси: Тип транспортного засобу: Максимальне значення для автомобільних доріг державного значення, тонн місцевого значення, тонн: Вантажні автомобілі: двовісний автомобіль 18 - 14 трьохвісний автомобіль; 25 (26)* - 21; чотирьохвісний автомобіль 32 - 24; чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38-24; Комбіновані транспортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36-24; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 - 24; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 - 24; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42-24; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44-24; Автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40 - 24. Для трьохвісних автомобілів, якщо ведуча вісь обладнана здвоєними колесами та максимальне навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни; в) навантаження на вісь: Кількість осей Максимальне значення для автомобільних доріг державного значення, тонн місцевого значення, тон: На одинарну вісь 11,5 - 7; На здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр 11,5 - 7; від 1 до 1,3 метра 16 - 10; від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 - 10,5; від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тони 19-11,5; від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тони 23 - 11,5; від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів 20 - 11,5; На строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше 21- 13; понад 1,3 до 1,4 метра 24 - 14.
Як зазначено вище, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, стали висновки відповідача про перевищення допустимих вагових параметрів під час руху транспортного засобу МАN ТGХ 26.460, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Разом з тим судом першої інстанції не враховано той факт, що  відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 марки MAN TGX 26.460, 2018 року випуску, тип - спеціалізований вантажний сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_1 , маса без навантаження транспортного засобу становить 7100 кг., повна маса становить 26000 кг. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 марки KOGEL, модель SNCO 24, 2006 року випуску, тип ТЗ - напівпричіп спеціалізований Н/ПР-контейнеровоз-Е; реєстраційний помер НОМЕР_4 , маса без навантаження становить 3700 кг., повна маса становить 39000 кг.
Таким чином, за встановлених технічних характеристик транспортних засобів, застосування відповідачем, при здійсненні вимірів вагових параметрів, максимально допустимих параметрів, встановлених для двовійсних або трьохвісних автомобілів з двовісним або трьохвісним причепом – 40т., є безпідставним.
Оскільки у спірному випадку, при визначенні максимально допустимих параметрів навантаження, відповідачем до уваги прийнято максимальну дозволену фактичну масу – 40 тон, то зроблені розрахунки перевищення нормативних параметрів, є необгрунтованими, що свідчить про неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
У спірному випадку відповідачем не заперечується, що перевезення вантажу здійснювалося транспортним засобом в реєстраційних документах якого зазначено: спеціалізований Н/ПР- для перевезення контейнерів. В той же час, відповідач заперечує проти того, що перевезення здійснювалося за допомогою контейнера або змінного кузова. З цих підстав вважає, що нормативні параметри загальної маси транспортного засобу повинні складати 40 т.
З приводу такої позиції відповідача, суд зазначає наступне. 
Так, відповідно до пункту 16 статті 4 Митного кодексу України контейнер – транспортне обладнання (клітка, знімна цистерна або подібний засіб), що:
а) являє собою повністю або частково закриту ємність, призначену для поміщення в неї вантажів;
б) має постійний характер і завдяки цьому є достатньо міцним, щоб слугувати для багаторазового використання;
в) спеціально сконструйоване для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження;
г) сконструйоване таким чином, щоб полегшити його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший;
ґ) сконструйоване таким чином, щоб його можна було легко завантажувати та розвантажувати;
д) що має внутрішній об`єм не менше одного метра кубічного.
Термін «контейнер» включає приладдя та обладнання, необхідні для цього типу контейнера, за умови, що вони перевозяться разом із контейнером. Знімні кузови прирівнюються до контейнерів.
Тобто, контейнер є транспортним обладнанням призначеним для перевезення вантажу. При цьому, контейнером визнається клітка, знімна цистерна або подібний засіб.
Поняття н/причеп-контейнеровоз визначено Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 №363, відповідно яких н/причеп-контейнеровоз – транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій – контейнерів.
Виходячи з визначених понять «н/причеп-контейнеровоз», «контейнер», відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови безпідставно не враховано факту проїзду транспортного засобу сідлового тягача з напівпричепом-контейнеровозом, оскільки з даних фотофіксації правопорушення вбачається проїзд транспортного засобу з напівпричепом, завантажений контейнером або змінним кузовом. Останнє також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
Заперечуючи позицію позивача щодо завантаження напівпричепу контейнером, відповідач не наводить будь-яких обгрунтованих аргументів щодо виду транспортного обладнання, яке встановлено на напівпричепі. При цьому, фактично позиція відповідача полягає в тому, що контейнер це конструкція, відносно якої наявна технічна можливість щодо встановлення та зняття її з напівпричепу. У спірному випадку, за позицією відповідача, здійснювалося перевезення вантажу транспортним засобом конструкція якого не передбачає можливості зняття чи встановлення транспортного обладнання для перевезення вантажу (контейнера).
З приводу такої позиції відповідача слід зазначити те, що надані відповідачем докази не дозволяють дійти висновків, на яких наполягає відповідач, а саме, не можливо встановити того, чи є знімним обладнання для перевезення вантажу, встановлене на напівпричепу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Таким чином, з огляду на предмет спору у цій справі, саме на відповідача покладено обов`язок довести правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Оскільки відповідачем не було доведено того, що у спірному випадку зафіксовано вагу не транспортного засобу спеціалізованого призначення – контейнеровоз, то суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
За таких обставин постанова серії АА №00018418 від 02.04.2024 року є протиправною та підлягає скасуванню. 
Згідно із ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на вищенаведене на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судовий збір 605,60грн. (за подачу позову) та 908,40 грн. (за подачу апеляційної скарги). 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2024 року в адміністративній справі №173/1256/24 скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Соколюк Лобомира Миколайовича, серії АА №00018418 від 02.04.2024 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання на території України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 гривень.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Стягнути на користь ОСОБА_1  за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір у розмірі 1514 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять грн. нуль копійок).  
Постанова   суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3   ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України   касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова складена у повному обсязі 26.12.2024 року. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк