П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/31975/24	

 	                            Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.                                      Місце ухвалення рішення: м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року по справі за   позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті з 25.06.2024р. пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме: за 2021-2023 роки у розмірі 13559,41грн.; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 25.06.2024р. відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", провівши обрахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки (у розмірі 13559,41грн.), з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що є особою, якій з 31.03.2016р. була призначена пенсія за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Після досягнення пенсійного віку позивач звернулась до відповідача із заявою від 25.06.2024р. про призначення пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Згідно заяви з 25.06.2024р. було проведено перерахунок пенсії позивача у зв`язку з переходом з пенсії за вислугу років на пенсію за віком згідно Закону №1058-IV. При цьому, при обчисленні розміру пенсії відповідачем був застосований показник середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки у розмірі 3764,40 грн., збільшений на коефіцієнти підвищення, що протирічить вимогами статті 40 Закону. Разом з тим, у випадку призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV при її обчисленні враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Тобто у спірних правовідносинах відповідач повинен був при обчисленні пенсії позивача відповідно до Закону №1058-IV обрахувати дохід для обчислення пенсії шляхом множення розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021-2023 роки на суму коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць поділену на страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком, з урахуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити розрахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 25.06.2024 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а саме за три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що із заявою про переведення з пенсії за вислугою років на пенсію за віком, 25.06.2024 Позивач звернулася до Головного управління — як до територіального органу Пенсійного фонду за місцем своєї реєстрації та проживання, а рішення про переведення приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, рішення № 965230105676 від 01.07.2024 про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Рішення приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а тому вказує, що незалучення до участі у справі співвідповідача є неправомірним діянням суду І інстанції. Зазначає про помилкове переконання суду І інстанції, що первинно позивачеві призначено пенсію, відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788. Водночас, первинно пенсію Позивачеві призначено за вислугу років як працівнику освіти, відповідно до Прикінцевих положень Закону №1058. Позивачем не було дотримано порядку звернення передбаченого положеннями Порядку №22-1, а тому заяву розглянуто, відповідно до Закону України “Про звернення громадян» та надано обґрунтовану відповідь. Тобто, Головне управління акцентує увагу суду на тому, що жодних рішень відносно заяви позивача ним не приймалося. Вказує, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих Позивачем документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області з 31.03.2016 року як отримувач пенсії за вислугу років, відповідно до ЗУ “Про пенсійне забезпечення”.
25 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за результатом розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України прийнято рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком, відповідно до ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 25.06.2024 року.
ОСОБА_1 через представника звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2021, 2022 та 2023 роки, на яку листом від 25.09.2024 року надано відповідь та повідомлено, зокрема, що за заявою від 31.03.2016 р. ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058. З 25.06.2024 за заявою від 25.06.2024, здійснено перерахунок пенсії (перехід з одного виду пенсії на інший) відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону. Для розрахунку пенсії застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в України,   з якої сплачено страхові внески, та яких враховується для обчислення пенсії, за 2014-2016 роки - 3764,40 грн. збільшений на коефіцієнт підвищення відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону (79994,47 грн. = 3764,40 грн. х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197 х 1,0796). Розмір пенсії з 25.06.2024 складає 3395,19 грн. Для обчислення розміру пенсії із врахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021-2023 роки в розмірі 13559,41 грн. немає правових підстав.
Не погоджуючись з вищевказаними діями пенсійного фонду позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV  (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з частиною 1  статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону  в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1  статті 10 Закону №1058-IV  особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з частиною 1  статті 27 Закону №1058-IV  розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до  статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до  статті 25 цього Закону.
Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії унормований  статтею 40 Закону №1058-IV.
Відповідно до частини 2 статті 40 Закону №1058-IV  заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск: К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 +... + Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Доводи відповідача щодо відсутності підстав для застосування показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, враховуючи що позивачка одержувала пенсію за вислугу років як працівнику освіти, відповідно до Прикінцевих положень Закону №1058, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Згідно обставин даної справи, позивачу з 31.03.2016 р. була призначена пенсія за вислугу років згідно  Закону №1788-XII, як працівнику освіти.
Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01.01.2004р. здійснюється на підставі  Закону №1058-IV  за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону №1788-XII.
У зв`язку із досягненням позивачкою пенсійного віку за її заявою від 25.06.2024 р. позивачці призначено пенсію за віком на підставі Закону №1058-IV.
Позивач вважає, що при призначенні їй пенсії за віком пенсійним органом має бути застосований показник середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роках, тобто, за три роки, що передують року призначення пенсії за віком.
В свою чергу, відповідач посилається на те, що позивач вже отримувала пенсію за вислугу років відповідно до  Закону №1058-IV, а підстави для повторного призначення пенсії згідно  Закону №1058-ІV  та визначення її розміру з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, - відсутні.
Відповідач вказує на те, що переведення позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком не є призначенням пенсії, а фактично є перерахунком пенсії, а тому, величина середньої заробітної плати (доходу) підлягає врахуванню у визначеному при призначенні пенсії (перерахунку) розмірі, у спірному випадку за 2014-2016 роки.
Надаючи оцінку доводам сторін та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що питання щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визначення показника середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески, при призначенні пенсії згідно Закону №1058-ІV, у разі коли особа попередньо отримувала пенсію за вислугу років згідно Закону №1788-XII, вже було неодноразово предметом розгляду Верховного Суду України та Верховного Суду.
Та, колегія суддів зазначає, що позивач має одночасно право на різні види пенсії:
1) пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII;
2) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за призначенням якої звернулась до відповідача.
Підстави та порядок призначення зазначених пенсій є різними.
Колегія суддів зазначає, що пенсія за вислугу років Законом №1058-IV не передбачена.
Отже, з огляду на викладене, зважаючи на те, що позивач, отримуючи пенсію за одним законом (Закон №1788-ХІІ), виявила бажання отримувати пенсію, право на яку набула за іншим законом (Закон « 1058-ІV), тому у спірних правовідносинах має місце саме призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, а не переведення з одного виду пенсії на інший в розумінні частини третьої статті 45 Закону №1058-IV (в рамках одного закону), відтак для визначення розміру пенсії позивача мають застосовуватися формули, які використовуються при призначенні пенсії вперше відповідно до Закону №1058-IV, а доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Верховний Суд України у постанові від 29.11.2016 у справі №21-6331а15 сформулював правову позицію, відповідно до якої у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", має місце призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частиною 3  статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вказана правова позиція підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі №876/5312/17, у якій суд прийшов до висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.
Крім того, у цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку  Закону №1788-XII, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі  Закону №1058-IV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч.3  ст.45 Закону  1058-IV, а тому позиція суду касаційної інстанції, що пенсія за вислугу років призначається  Законом №1058-IV, є необґрунтованою.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 29 березня 2023 року у справі №240/4170/19 та від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23, від 31 січня 2025 року у справі №200/1478/24.
Згідно ч.5 ст.242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, оскільки, пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV позивачці призначена вперше, тому відповідно до частини 1 статті 44, частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за заявою позивачці мала бути призначена пенсія за віком, а при обчисленні її розміру повинен був застосовуватися показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це передбачено частиною 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме за 2021-2023 роки.
З огляду на зазначене вище слідує, що відповідач неправомірно застосував для визначення розміру пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2014-2016 роки та не враховано приписи частини другої статті 40 Закону №1058-ІV, а отже висновки суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правомірними.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що оспорюваною за цим позовом є протиправність відмови відповідача у проведенні позивачці перерахунку призначеної пенсії із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2021, 2022, 2023 роки. За цим позовом не оспорюється рішення Управління про призначення пенсії (про перехід з виду на вид).
Доводи апелянта, що Головне управління жодних рішень відносно заяви Позивача не приймалося, а позивач фактично оскаржує інформаційний лист Головного управління колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем оскаржено дії щодо відмови у перерахунку, а не рішення (лист), а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Колегія суддів спростовує посилання апелянта, що при вирішенні справи суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зобов`язавши відповідача здійснити позивачці перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки з урахуванням виплачених сум, з огляду на наступне.
Колегія суддів вказує, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23.12.2021 року по справі №480/4737/19 та від 08.02.2022 року №160/6762/21, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Згідно з ч.4  ст. 245 КАС України  у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачці ніяким чином не є втручанням в дискреційні повноваженням пенсійного органу.
Посилання апелянта, що рішення № 965230105676 від 01.07.2024 про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а тому незалучення до участі у справі співвідповідача є неправомірним діянням суду І інстанції, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів справи встановлено, що таке рішення приймалося відповідачем, про що безпосередньо вказано в рішенні, а отже доводи апелянта в цій частині не є такими що вказують на протиправність рішення суду першої інстанції.
Отже, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не скасовують, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належну правову оцінку.
Згідно з приписами ч. 1  ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
З підстав визначених  статтею 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5  статті 328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 04 березня  2025 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова