ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/7457/24                                                Головуючий суддя І інстанції Курганникова О.А.
Апеляційне провадження № 33/818/240/25                                           Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2025 року                                                         м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що 06.10.2024 року, о 08 год. 58 хв. в м. Харкові пр. Льва Ландау, буд.215 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_2 , щодо якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом, відповідно до постанови старшого державного виконавця Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савченка Д.В. ВП №70290184 від 28.02.2024 року.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.11.2024 року, а провадження у справі стосовно нього закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Свої апеляційній вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що 06.11.2024 року скасована постанова старшого державного виконавця Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савченка Д.В. ВП №70290184 від 28.02.2024 року, а тому, як зазначає апелянт, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, вислухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні за результатами їх дослідження та оцінки висновки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.3 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.
Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
За наслідками судового розгляду судом першої інстанції вірно встановлено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме відомостями:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 103238 від 06.10.2024 року, що складений у відповідності до ст. 256 КУпАП, в якому зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та який підписаний останнім. При цьому, ОСОБА_1 не надавав будь-яких письмових поясненнях, хоча йому була надана така процесуальна можливість працівниками поліції (арк.1);
- довідки , що складена поліцейським взводу №1 роти №1 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП Іщенко Г., з якої вбачається, що згідно відомостей облікової бази інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», 11.10.2023 року ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_3 (арк.2);
- копії постанови старшого державного виконавця Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савченка Д.В. ВП №70290184 від 28.02.2024 року, відповідно до якої встановлено тимчасове обмеження стосовно ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно судового наказу №536/100/22 виданого 26.04.2022 року (арк.4);
- технічного носія інформації – DVD-R диску (арк.2), на якому міститься відеозапис (відеофайл «export-yjzmb»), з якого вбачається, що транспортний засіб під керування ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції через порушення встановлених обмежень швидкості руху та під час перевірки відомостей про особу водія було з`ясовано, що стосовно останнього встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів. При цьому, з відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний з приводу встановлених щодо нього тимчасових обмежень у праві керування та неодноразово намагався домовитися з працівниками поліції не складати стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП. До складання адміністративного матеріалу працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його процесуальну права. Крім того, ОСОБА_1 добре розумів яке може бути на нього стягнення за наслідками судового розгляду у цій справі. З відеозапису також вбачається, що після складання протоколу серії АБА № 103238 від 06.10.2024 року працівником поліції було роз`яснений ОСОБА_1 зміст цього протоколу та надана можливість надати свої письмові пояснення, чим ОСОБА_1 не скористався (арк.3).
Апеляційний суд критично ставиться до доводів ОСОБА_1 , які він надавав під час апеляційного розгляду, про те, що він не був обізнаний про існування постанови старшого державного виконавця Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савченка Д.В. ВП №70290184 від 28.02.2024 року, оскільки, згідно відомостей вищезазначеного відеозапису, ОСОБА_1 добре розумів, що стосовно нього встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами та він розумів наслідки складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП, а тому неодноразово просив поліцейських не складати відповідний протокол.
Належить також зазначити, що ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що тільки 06.11.2024 року, тобто після складання протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 103238 від 06.10.2024 року, було скасовано тимчасове обмеження стосовно нього у праві керування транспортними засобами.
При цьому, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтвердив, що тільки після складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП він сплатив заборгованість по аліментам, внаслідок чого лише 06.11.2024 року було скасовано тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Тобто, станом на 06.10.2024 року стосовно ОСОБА_1 було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, але він свідомо керував автомобілем, що підтверджується наявними доказами у цій справі, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.
Крім того, матеріали цієї справи не містять будь-яких відомостей про скасування стосовно ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
Інших відомостей про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами саме до 06.10.2024 року стороною захисту не надано суду апеляційної інстанції, а тому апеляційній доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП, на переконання апеляційного суду, є суб`єктивними та необґрунтованими.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, ОСОБА_1 не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, або самої події цього правопорушення. 
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». 
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 126 КУпАП, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови - є безпідставними. 
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.3 ст. 126 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков