Справа № 309/1292/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        17 грудня 2024 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Кожух О.А., Мацунича М.В.,
з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Хустська стоматологічна поліклініка» Хустської міської ради Закарпатської області на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2023 року у складі судді Савицького С.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Хустська стоматологічна поліклініка» Хустської міської ради Закарпатської області про стягнення заробітної плати та моральної шкоди,-
в с т а н о в и в :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Хустська районна стоматологічна поліклініка» Хустської міської ради Закарпатської області, яке ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2021 року замінено на Комунальне некомерційне підприємство «Хустська стоматологічна поліклініка» Хустської міської ради Закарпатської області, про стягнення заробітної плати.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до наказу головного лікаря Хустської районної стоматологічної поліклініки № 7-О від 09 серпня 2018 року ОСОБА_1 , разом з іншими працівниками, з 15 серпня 2018 року переведено на посаду лікаря стоматолога в новостворене госпрозрахункове відділення Хустської районної стоматологічної поліклініки.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 березня 2020 року визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря Хустської районної стоматологічної поліклініки № 7-О від 09 серпня 2018 року «Про переведення працівників» в частині переведення ОСОБА_1 на посаду лікаря – стоматолога в госпрозрахункове відділення Хустської РСП, позивача поновлено на попередній посаді.
Наказом голови комісії по реорганізації шляхом перетворення – головним лікарем В. Мулик №46-к від 13 травня 2020 року позивачку поновлено на попередній посаді лікаря – стоматолога в Хустській районній стоматологічній поліклініці з 15 серпня 2018 року. Внесено відповідні зміни до трудової книжки та інших кадрових документів.
Однак, 26 травня 2020 року Наказом голови комісії по реорганізації шляхом перетворення – головного лікаря В. Мулик №50-к від 26 травня 2020 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку з реорганізацією та скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП). Позивачці видано трудову книжку. Разом з цим, з нею не проведено повний розрахунок, як того вимагає чинне законодавство. У задоволенні вимоги про повний розрахунок їй було відмовлено як безпідставної.
Зазначала, що згідно довідки Хустської РСП від 27 вересня 2018 року №196 середня /нарахована/ заробітна плата лікаря – стоматолога ОСОБА_1 складала 3600 грн. Таким чином, виходячи з розрахунку заробітної плати лікаря стоматолога вищої категорії ОСОБА_1 . Хустська районна поліклініка зобов`язана була нарахувати позивачці 88111,58 грн. , в тому числі ПДФО – 15860,08 грн., військовий збір – 1321,67 та виплатити на руки 70929,82 грн. заробітної плати. Отже, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 на день звільнення становить (70929,82 грн - 4 756,21 грн. = 66 173,61 грн.) шістдесят шість тисяч сто сімдесят три гривні 61 коп. без врахування обов`язкових відрахувань.
Вважала, що у зв`язку із незаконною зміною істотних умов праці, з 01 серпня 2018 року до дня звільнення їй не проведено належної виплати заробітної плати.
Окрім цього, зазначала, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано моральної шкоди, оскільки належну заробітну плату позивач не отримувала майже два роки. Стверджувала, що вона змушена була економити на всьому, повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. Зважаючи на економічний стан країни, знецінення національної валюти, це було досить важко. 
Вказувала, що внаслідок незаконних дій відповідача зазнала душевні страждання, що призвело до погіршення фізичного та духовного стану. Через погане самопочуття позивач була вимушена звернутися до медичних закладів. Так, згідно медичної документації, з 15 травня 2018 року позивач постійно проходила лікування в неврологічному відділенні Хустської районної лікарні та ЗОКЛ ім. А. Новака.
За наведених обставин позивач просила суд зобов`язати відповідача нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату: за вересень – грудень 2018р.; за січень 2019 року; за квітень – грудень 2019 року та за січень травень 2020 року, а також стягнути на її користь невиплачену заробітну плату у розмірі 66 173,61 грн., вихідну допомогу у розмірі 3 620,26 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. 
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Комунальне некомерційне підприємство "Хустська стоматологічна поліклініка" Хустської міської ради Закарпатської області нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату: за вересень – грудень 2018р.; за січень 2019 року; за квітень – грудень 2019 року та за січень травень 2020 року. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Хустська стоматологічна поліклініка" Хустської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 66 173,61 грн. та вихідну допомогу у розмірі 3 620,26 грн. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Хустська районна стоматологічна поліклініка" Хустської районної ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі Комунальне некомерційне підприємство «Хустська стоматологічна поліклініка» Хустської міської ради Закарпатської області, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони відповідача, належним чином не повідомлену про розгляд справи та за відсутності заяви про розгляд справи без участі відповідача та/або його представника, що є грубим порушенням вимог ЦПК України та, відповідно, позбавило апелянта можливості надати пояснення стосовно поданого позивачем розрахунку. Звертає увагу суду, що поданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам нарахування заробітної плати та є невірним, оскільки розрахований без зазначення лікарняних, відпусток, без зазначення відпрацьованих днів у місяці, та без зазначення вартості однієї години. Окрім того, стверджує, що вказаний розрахунок суперечить відомостям зазначеним у позовній заяві, що залишено судом першої інстанції поза увагою, як і факт повторного звернення позивача до відповідача з позовною вимогою про стягнення заробітної плати, у задоволенні якої було відмовлено Закарпатським апеляційним судом у справі №309/2870/18 26 березня 2020 року. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди. Так, твердження позивача про те, що вона майже 2 роки не отримувала заробітної плати, на думку апелянта, свідчить про відсутність у неї бажання працювати та вказує на якість виконання нею функціональних обов`язків, оскільки її заробітна плата залежала від кількості прийнятих клієнтів та якісно виконаної роботи. Окрім того, звертає увагу, що представник відповідача зазначав про закінчення строку позовної давності на звернення із позовною вимогою щодо стягнення моральної шкоди, однак судом першої інстанції вказане було залишено поза увагою.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Сторони в судове засідання в черговий раз не з`явилися. Про дату час місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник апелянта надіслав суду письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутності. Справа на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглянута у відсутності сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності 
З даними висновками суду не погоджується колегія суддів, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.
Матеріалами справи установлено, що позивачка, ОСОБА_1 , перебувала у трудових відносинах із Хустською районною стоматологічною поліклінікою. 
Згідно запису в п. 12 у Трудовій книжці НОМЕР_1 від 09.09.1994 р., 02.01.2014 р. ОСОБА_1 прийнято на посаду лікаря-стоматолога в порядку переведення з посади лікаря стоматолога при жіночій консультації за наказом головного лікаря Хустської районної стоматологічної поліклініки №1-К від 02.01.2014 р.
Відповідно до наказу головного лікаря Хустської РСП №7-0 від 09.08.2018 р. позивачка переведена на посаду лікаря-стоматолога госпрозрахункового стоматологічного відділення з 15.08.2018 р.
ОСОБА_1 оспорила її переведення у судовому порядку та подала до суду позов, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Хустської районної стоматологічної поліклініки №7-о від 09.08.2018 р. «Про переведення працівників» в частині переведення її на посаду лікаря-стоматолога в госпрозрахункове відділення Хустської районної стоматологічної поліклініки; поновити її на попередній посаді стоматолога Хустської районної стоматологічної поліклініки з 15.08.2018 р.; стягнути з Хустської районної стоматологічної поліклініки на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.08.2018 р.  
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 березня 2020 року рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря Хустської районної стоматологічної поліклініки № 7-О від 09 серпня 2018 року «Про переведення працівників» в частині переведення ОСОБА_1 на посаду лікаря - стоматолога в госпрозрахункове відділення Хустської РСП, поновлено ОСОБА_1 на попередній посаді лікаря-стоматолога терапевтичного відділення - 0,75 ставки КНП "Хустська стоматологічна поліклініка" Хустської міської ради Закарпатської області із 15.08.2018 року. У решті позовних вимог - відмовлено.
Наказом голови комісії по реорганізації шляхом перетворення – головним лікарем В. Мулик №46-к від 13.05.2020 р. позивачку поновлено на попередній посаді лікаря – стоматолога в Хустській районній стоматологічній поліклініці з 15.08.2018 р. на виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 26 березня 2020 року.
Наказом голови комісії по реорганізації шляхом перетворення – головного лікаря В. Мулик №50-к від 26 травня 2020 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку з реорганізацією та скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП).
Згідно інформації Пенсійного фонду України №943 відображеній у довідці форми ОК-5 (реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування , індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 страхові внески страхувальником код 01992794 (КНП Хустська стоматологічна поліклініка) не вносилися в період з вересня 2018 року по січень 2019р. в період з липня 2019 року по квітень 2020 року. Страховий стаж позивачки за цей період складає 0 днів.
Згідно виписки по картковому рахунку АТ КБ «Приватбанк» від 29.05.2020 р. ОСОБА_1 зараховано заробітної плати від КНП ХРСП: 523,50 грн. – 27.09.2018 р., 483,32 грн. – 25.10.2018 р., 679,95 грн. – 25.03.2019 р., 128,01 грн. – 10.05.2019 р., 275,01 – 28.05.2019 р., 275,01 грн. – 27.06.2019 р., 275,01 грн. – 11.07.2019 р., 1676,38 грн. – 07.08.2019 р., 440,02 грн. – 16.08.2019 р.
Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що згідно довідки Хустської РСП від 27 вересня 2018 року №196 середня /нарахована/ заробітна плата лікаря – стоматолога ОСОБА_1 складала 3600 грн. і Хустська районна поліклініка зобов`язана була нарахувати їй 88111,58 грн., в тому числі ПДФО – 15860,08 грн., військовий збір – 1321,67 грн. та виплатити на руки 70929,82 грн. заробітної плати, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 на день звільнення становить 66 173,61 грн (70929,82 грн - 4756,21 грн.), а тому просила зобов`язати відповідача нарахувати їй заробітну плату: за вересень – грудень 2018 року; за січень 2019 року; за квітень – грудень 2019 року та за січень травень 2020 року, та стягнути на її користь невиплачену заробітну плату у розмірі 66 173,61 грн.
З такими доводами позивачки не погоджується колегія суддів, з урахуванням наступного.
Частиною першою ст. 3, ст.4 КЗпП України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України  та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Частиною першою ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору та підставі трудового договору.
Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Аналіз положень вищевказаних норм права дає підстави суду для висновку, що заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість.
Тобто, заробітна плата виплачується працівникові саме за виконану роботу.
Подібні правові висновки вказані у постанові Верховного Суду від 21.12.2020 року у справі №242/6368/18, постанові Верховного Суду від 13.04.2020 року у справі №344/2293/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі №905/857/19.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 
Відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівнику моральної шкоди, передбачає наявність таких умов: вина роботодавця; факт порушення законних трудових прав роботодавцем та протиправність його дій; причинний зв`язок протиправної поведінки роботодавця і завданої шкоди. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.
Згідно із ч.4 ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Матеріалами справи встановлено, що 17.05.2018 р. на 3 засіданні 10 сесії 7 скликання Хустської районної ради було прийнято рішення №448 «Про рекомендації щодо проведення змін штатного розпису медичної установи «Хустської районної стоматологічної поліклініки» шляхом переведення штатних посад в госпрозрахункове відділення», у зв`язку з недостатністю бюджетного фінансування стоматологічної служби Хустського району та пропозиції відділу охорони здоров`я Хустської РДА, рекомендацію Хустської районної ради провести реорганізацію Хустської РСП, виходячи з економічної доцільності та з фактичного виконання обсягів надання стоматологічної допомоги мешканцям Хустського району, виходячи з положень ст. 43 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 108 ЦК України та Бюджетного кодексу. 
На підставі даного рішення відділом Хустської РДА винесено наказ №77-0 від 30.05.2018 р. «Про зміни в штатному розписі Хустської районної стоматологічної поліклініки», яким наказано головному лікарю стоматологічної поліклініки перевести на госпрозрахункове відділення 38,75 штатних посад бюджетних ставок районної стоматологічної поліклініки з 01.08.2018 р., забезпечити виробничу зайнятість працівників для можливості виплати соціального внеску в повному обсязі.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 березня 2020 року відмовлено позивачу ОСОБА_1 у її вимогах про стягнення з Хустської районної стоматологічної поліклініки на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.08.2018 р. до дня її поновлення на роботі (26.03.2020 року). Даним рішенням суду встановлено, що заробітна плата працівника створеного госпрозрахункового відділення залежить від отриманого від пацієнта доходу, та відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці у заробітку. Натомість, звертаючись із даним позовом позивач вказує, що згідно довідки від 27.09.2018 року №196 середня /нарахована/ заробітна плата становить 3600 грн., що не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи.
Таким чином судом рішенням, яке набрало законної сили, вирішено питання щодо стягнення заробітної плати за період з 15.08.2018 року по 26.03.2020 року. 
Наказом від 13.05.2020 року № 46-к, на підставі заяви позивача та постанови суду від 26.03.2020 року, позивача ОСОБА_1 поновлено на посаді лікаря-стоматолога з 15.08.2018 року, а 26.05.2020 року її звільнено із займаної посади у зв`язку з реорганізацією та скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. 
Позивачем не подано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт виконання нею за січень, травень 2020 року (місяці, за які позивач також просить нарахувати та виплатити заробітну плату) роботи на посаді лікаря-стоматолога та отримання нею від пацієнта доходу від наданих медичних послуг, що є підставою для нарахування і виплати позивачу заробітної плати. 
Відповідно дост.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ч.3, ч.4 ст.12, ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
За змістом положень ст.115 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.
Відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізом вищенаведених доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не подано належних, допустимих та достовірних доказів та не доведено наявності права на отримання заявлених сум, не доведено, що відповідачем допущено порушення її трудових прав у вигляді невиплати заробітної плати за вказаний у позові період, не проведення з нею повного розрахунку при звільненні, та наявність підстав для стягнення з відповідача вказаних сум і відшкодування їй моральної шкоди.
Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги матеріального і процесуального права, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки і дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову. Висновки суду першої інстанції ґрунтуються виключно на припущеннях.
Відповідно до приписів ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно із ч.3 п.3  ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач (апелянт) не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки. Апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу також даною підставою.
За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявленого позову з вищенаведених підстав.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
                                постановив:
Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Хустська стоматологічна поліклініка» Хустської міської ради Закарпатської області задовольнити.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2023 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У позові ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Хустська стоматологічна поліклініка» Хустської міської ради Закарпатської області про стягнення заробітної плати та моральної шкоди відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 02 січня 2025 року.

Головуючий:                                
       
Судді: