ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 грудня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 745/257/24
Головуючий у першій інстанції – Стельмах А. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1249/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В.    

сторони:
позивач: Акціонерне товариство ”Універсал Банк”
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області у складі судді Стельмаха А.П. від 03 липня 2024 року, місце ухвалення рішення - с-ще Сосниця, у справі за позовом Акціонерного товариства ”Універсал Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

                         В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Акціонерне товариство ”Універсал Банк” звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог заявленого позову АТ ”Універсал Банк” вказувало, що 28.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до банку, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 28.11.2017 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Відповідач підписав анкету-заяву та отримав примірники вищезазначених документів, які складають договір та є його невід`ємною частиною, у мобільному додатку, та зобов`язався виконувати умови договору. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 80 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . За доводами позивача, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позивач вказував, що відповідач зобов`язання за договором не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, таким чином порушивши умови кредитного договору. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ ”Універсал Банк” за укладеним договором, станом на 15.01.2024 року становить 173 262 грн. 40 коп., що є загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). За наведених обставин, позивач АТ ”Універсал Банк” просив стягнути на свою користь із відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг ”Monobank” від 28.11.2017 року в розмірі 173 262 грн. 40 коп. Також позивач ставив питання про стягнення з відповідача на свою користь судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 028 грн.

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 03.07.2024 року позов Акціонерного товариства ”Універсал Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено. Судом стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства ”Універсал Банк” заборгованість за договором про надання банківських послуг ”Monobank” від 28.11.2017 року в розмірі 173 262 грн. 40 коп. Також судом стягнуто із відповідача на користь позивача 3 028 грн., у відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 03.07.2024 року, та ухвалити нове рішення, яким розрахувати остаточну суму на рахунку за формулою зарахувань коштів та зняття, скасувати незаконні нарахування відсотків та комісій по транзакціям. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 03.07.2024 року ухвалено судом із порушенням норм процесуального права. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що у наданому позивачем розрахунку не відображено інформації відносно загальної суми погашення відсотків, отже, внесені відповідачем кошти повинні були йти на погашення тіла кредиту та значно зменшити його розмір. Апелянт стверджує, що позивачем не надано жодного договору, а лише анкету, з якої неможливо ідентифікувати, що надавався кредит чи позика, а не кешбек чи бонуси. За доводами апелянта, позивачем не підтверджено факту виконання умов кредитного договору кредитором, а саме, не підтверджено факт надання грошових коштів позичальнику та факт невиконання позичальником умов кредитного договору. Доводи апеляційної скарги вказують, що надані позивачем документи не можуть підтверджувати існування боргу, розрахунок заборгованості не оформлено належним чином, є необґрунтованим, та не є первинним обліковим бухгалтерським документом, у зв`язку з чим не може підтверджувати наявність тих чи інших фінансових операцій. Апелянт зазначає, що у матеріалах справи відсутні оригінали кредитного договору та графіку погашення кредитних коштів. За доводами апелянта, він не був ознайомлений із умовами та правилами надання банківських послуг в АТ ”Універсал Банк”, які діяли на момент підписання відповідачем заяви. Надані позивачем документи не містять відомостей щодо ознайомлення із ними відповідача, і тому, в силу роз`яснень, які викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі 342/180/17, вказані документи не можна вважати складовою підписаного відповідачем договору про надання банківських послуг. Апелянт стверджує, що при зміні умов, правил та тарифів обслуговування, банк відмовив йому у закритті рахунків, нав`язуючи свої послуги та списуючи кошти з рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач АТ ”Універсал Банк” просить залишити без змін рішення суду першої інстанції від 03.07.2024 року, та залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у зв`язку із її безпідставністю. 

В судове засідання апеляційного суду сторони даного спору, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Згідно приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

23.12.2024 року відовідачем ОСОБА_1 через систему ”Електронний суд” було подано додаткові пояснення у справі, в яких ОСОБА_1 зазначає, що: ”… У відповідності до Конституції України ”Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.” З відкритих джерел не встановлено яким саме законом утворено Сосницький районний суд Чернігівської області. А також є підозра у відсутності в судді ОСОБА_2 посвідчення судді державного зразка з підписом Президента. Прошу провести перевірку цих фактів та у разі підтвердження скасувати рішення Сосницький районний суд Чернігівської області справа №745/257/24, оскільки відсутні повноваження, а також у разі підтвердження, Сосницький районний суд Чернігівської області вчинив кримінальний злочин, а саме захоплення судової влади”.

З  даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, доводи відповідача ОСОБА_1 , викладені у додаткових поясненнях від 23.12.2024 року, не можуть бути предметом розгляду апеляційного суду в ході апеляційного перегляду рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 03.07.2024 року у даній цивільній справі №745/257/24, у контексті розуміння приписів статті 367 ЦПК України.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 28.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ ”Універсал Банк”, з метою отримання банківських послуг (відкриття рахунку № НОМЕР_2 ), у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 28.11.2017 року (а.с.13), яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, складають договір про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари з його особистим ключем, та підтвердив, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунка і карткою із зразком його підпису.

Як вбачається із витягу із статуту АТ ”Універсал Банк” (а.с.38-39), АТ ”Універсал Банк” є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ ”Універсал Банк”.

Довідкою про наявність рахунку від 19.04.2024 року (а.с.82), підтверджено, що ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , тип рахунку - чорна картка, валюта рахунку UAH, статус картки - активна до 10/29.

Згідно довідки АТ ”Універсал Банк” від 19.04.2024 року про розмір встановленого кредитного ліміту (а.с.83), ОСОБА_1 29.11.2017 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 20 000 грн., який у подальшому змінювався, а станом на 05.12.2020 року, становив 80 000 грн.

З виписки про рух коштів по картці від 19.04.2024 року (а.с.71-81) вбачається, що ОСОБА_1 користувався карткою НОМЕР_4 , рахунок НОМЕР_3 ) з 28.11.2017 року по 03.01.2024 року, переводив витрати по кредиту у розстрочку, частково погашав заборгованість по кредиту. За період з 28.11.2017 року по 15.01.2024 року, сума витрат по картці, складає 590 674,04 грн., а сума зарахувань - 417 411,64 грн. При цьому, банком періодично проводилось списання з карткового рахунку відповідача відсотків за користування кредитом та щомісячних платежів за переведення витрат по кредиту у розстрочку. Заборгованість відповідача, станом на 15.01.2024 року, складає: 173 262 грн. 40 коп.

Згідно із наданим банком розрахунком, по договору від 28.11.2017 року (а.с.10-12) у ОСОБА_1 , станом на 15.01.2024 року, існує заборгованість у розмірі 173 262 грн. 40 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом - 173 262,4 грн., в тому числі: заборгованість по рахунку - 93 262 грн. 40 коп. та використаний кредитний ліміт - 80 000 грн., загальний залишок заборгованості за відсотками - 0 грн.; заборгованість за пенею - 0 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0 грн.

Як вбачається із рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 03.07.2024 року, задовольняючи вимоги заявленого позову Акціонерного товариства ”Універсал Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо відсутності у нього зобов`язань за спірним кредитним договором перед позивачем, оскільки відповідач підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг та просив банк відкрити рахунок на його ім`я та встановити кредитний ліміт. Суд першої інстанції констатував, що в пункті 3 анкети-заяви відповідач підтвердив, що він ознайомлений із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Також відповідач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідач не знав чи не був ознайомлений зі змістом Умов і правил надання банківських послуг, що свідчить про доведеність існування між сторонами по справі договірних зобов`язань та суми боргу, яка вказана і в розрахунку заборгованості, і в позовній заяві. Судом першої інстанції було встановлено, що кредит відповідачу було надано шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, факт використання кредитних коштів позичальником доводиться розрахунком заборгованості та довідкою про рух коштів по картці. Суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 03.07.2024 року, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської карти, розмір яких був меншим за поточні витрати по картковому рахунку, тому і виникла вказана позивачем заборгованість. При цьому, доказів щодо неотримання відповідачем коштів, за спірним рахунком, відповідачем не надано, як і не надано доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості. За наведених вище обставин, встановивши, що різниця між отриманими від банку і повернутими ОСОБА_1 банку коштами,  за  період  з  28.11.2017  року  по  15.01.2024 року, становить: 590 674 грн. 04 коп. (сума фактично отриманих коштів) - 417 411 грн. 64 коп. (сума сплачених банку коштів на погашення кредиту) = 173 262 грн. 40 коп. (складається із повністю використаного відповідачем кредитного ліміту в сумі 80 000 грн. та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить 93 262 грн. 40 коп.), суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 173 262 грн. 40 коп. Також судом першої інстанції стягнуто із відповідача на користь позивача 3 028 грн., у відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Апеляційний суд вважає, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про задоволення вимог заявленого позову у повному обсязі, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини. 

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що у наданому позивачем розрахунку не відображено інформації відносно загальної суми погашення відсотків, отже, внесені відповідачем кошти повинні були йти на погашення тіла кредиту та значно зменшити його розмір. Апелянт стверджує, що позивачем не надано жодного договору, а лише анкету, з якої неможливо ідентифікувати, що надавався кредит чи позика, а не кешбек чи бонуси. За доводами апелянта, позивачем не підтверджено факту виконання умов кредитного договору кредитором, а саме, не підтверджено факт надання грошових коштів позичальнику та факт невиконання позичальником умов кредитного договору. Доводи апеляційної скарги вказують, що надані позивачем документи не можуть підтверджувати існування боргу, розрахунок заборгованості не оформлено належним чином, є необґрунтованим, та не є первинним обліковим бухгалтерським документом, у зв`язку з чим не може підтверджувати наявність тих чи інших фінансових операцій. Апелянт зазначає, що у матеріалах справи відсутні оригінали кредитного договору та графіку погашення кредитних коштів. За доводами апелянта, він не був ознайомлений із умовами та правилами надання банківських послуг в АТ ”Універсал Банк”, які діяли на момент підписання відповідачем заяви. Надані позивачем документи не містять відомостей щодо ознайомлення із ними відповідача, і тому, в силу роз`яснень, які викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі 342/180/17, вказані документи не можна вважати складовою підписаного відповідачем договору про надання банківських послуг. Апелянт стверджує, що при зміні умов, правил та тарифів обслуговування, банк відмовив йому у закритті рахунків, нав`язуючи свої послуги та списуючи кошти з рахунку.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.    

Із прийняттям Закону України ”Про електронну комерцію” №675-VIII від 03.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Пунктом 5 статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом   надсилання   комерційного   електронного   повідомлення, розміщення пропозиції  (оферти)  у  мережі  Інтернет  або  інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 статті 11 даного Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору,  укладеного  у  письмовій  формі  (ч.12  статті  11  Закону  № 675-VIII).

Статтею 12 Закону України ’’Про електронну комерцію’’ визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ”Про електронний цифровий підпис”, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як встановлено в ході судового розгляду даної справи, Акціонерне товариство ”Універсал Банк” вимоги заявленого позову  обґрунтовувало тим, що ”Monobank” - це мобільний банк, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки Monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках Monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. 

Онбординг відбувається шляхом: верифікації клієнта очно в точці видачі; верифікація клієнта очно у відділенні банк; верифікація клієнта очно співробітником служби доставки банку у зручному для клієнта місці; верифікація клієнта очно кредитним агентом у точці. Починаючи з травня 2020 року: відеоверифікація працівником банку дистанційно; ДІЯ шерінг дистанційно та селфі клієнта; спрощена процедура через УБКІ, селфі клієнта та селфі клієнта з паспортом.  

Як вбачається із матеріалів справи, 28.11.2017 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого позивачем було відкрито відповідачу поточний рахунок у гривні, та банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі, вказаній у додатку до договору (а.с.13).

У даній заяві зазначено, що ОСОБА_1 проставлянням власноруч свого підпису під цією анкетою-заявою:
1. Підтверджує, що надані ним документи є чинними (дійсними) та наведені вище їх копії відповідають оригіналу.
2. Погоджується, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтверджує та зобов`язується виконувати його умови. 
3. Підписанням цього договору підтверджує, що він ознайомлений із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому  зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього, він беззастережно погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погоджується з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє його  шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.
4.Зі змістом Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунка у національній та іноземній валютах ознайомлений, вимоги цієї інструкції для нього обов`язкові. Йому відомо про те, що вказаний у цій анкеті-заяві поточний рахунок забороняється використовувати для здійснення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності.
5.Підтверджує і засвідчує, що вся інформація та/або документи, надані ним банку, в тому числі, через мобільний додаток, є повною і достовірною у всіх відношеннях, і він зобов`язується повідомляти банк про будь-які зміни в цій інформації, що можуть статися, не пізніше, ніж через 3 банківські дні від настання таких змін.
6.Просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому у банку.

Також у анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій, згідно з договором, та визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі, підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису.

До позовної заяви позивач додав роздруківку Умов і правил обслуговування в АТ ”Універсал Банк” при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, затверджених протоколом Правління №46 від 24.11.2021 року, додатками до яких є Тарифи, Паспорт споживчого кредиту чорної картки ”monobank”, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які не містять відомостей щодо ознайомлення з ними ОСОБА_1 (а.с.14-31, зворот).

Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за договором від 28.11.2017 року (а.с.10-12), станом на 15.01.2024 року, становить: 173 262 грн. 40 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом - 173 262,4 грн., в тому числі: заборгованість по рахунку - 93 262 грн. 40 коп. та використаний кредитний ліміт - 80 000 грн., загальний залишок заборгованості за відсотками - 0 грн.; заборгованість за пенею - 0 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0 грн.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за вказаним вище договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти у користування.

Відповідач здійснював користування кредитними коштами, про що свідчить банківська виписка по рахунку ОСОБА_1 про рух коштів по картці від 19.04.2024 року (а.с.71-81), з якої вбачається, що відповідач розраховувався кредитною карткою, здійснював перерахування на інші платіжні картки, знімав готівку, переводив витрати по кредиту у розстрочку, а також частково погашав кредит, проте, повністю свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконав, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписи ч.1 статті 628 ЦК України визначають, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.1, ч.2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватись позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема, вимоги до його підписання сторонами, організаційно-правові засади    діяльності    у    сфері    електронної    комерції    в Україні, порядок  вчинення  електронних  правочинів  із  застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законами України ”Про електронну комерцію” та ”Про електронний цифровий підпис” (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору із відповідачем ОСОБА_1 ).

Згідно п.1, п.5 ч.1 статті 3 Закону України ”Про електронну комерцію”, електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 1-6 статті 11 Закону України ”Про електронну комерцію”, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта)    може    бути    зроблена    шляхом      надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення  пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Приписами статті 12 Закону України ’’Про електронну комерцію’’, регламентовано підпис у сфері електронної комерції.    

Аналізуючи викладене, необхідно зазначити, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті: 205, 207 ЦК України).

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановленої судом в ході розгляду даної справи обставини відносно того, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами спору 28.11.2017 року кредитного договору, та отримання відповідачем кредитних коштів.

Анкета-заява до договору про надання банківських послуг від 28.11.2017 року була підписана ОСОБА_1 особисто, генерація ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем засвідчена відповідачем у анкеті-заяві від 28.11.2017 року (пункт 6 даної анкети-заяви від 28.11.2017 року).

За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що між АТ ”Універсал Банк” та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір, в рамках банківського проекту ”monobank”, відповідно до вимог чинного законодавства, за яким відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно із ч.1, ч.2 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ч.1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування, конструкції договору приєднання, його умови розробляє підприємець (в даному випадку, АТ ”Універсал Банк”).

Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За даних обставин, з огляду на зміст статей: 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.11.2017 року, посилався на положення Умов і правил обслуговування в АТ ”Універсал Банк” при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, затверджених протоколом Правління №46 від 24.11.2021 року, додатками до яких є Тарифи, Паспорт споживчого кредиту чорної картки ”monobank”, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача (а.с.14-31, зворот), як невід`ємну частину укладеного між сторонами даного спору договору.    

Проте, із матеріалів справи не вбачається, що саме з даними Умовами відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву. Роздруківка Умов і правил обслуговування в АТ ”Універсал Банк” при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, додатками до яких є Тарифи, Паспорт споживчого кредиту чорної картки ”monobank”, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, не містять в собі відомостей щодо ознайомлення з ними ОСОБА_1 (а.с.14-31,зворот). Умови і правила обслуговування в АТ ’’Універсал Банк’’ при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, надані позивачем у редакції, яка не існувала на момент підписання відповідачем анкети-заяви від 28.11.2017 року, оскільки чинна редакція наданих позивачем Умов і правил обслуговування в АТ ’’Універсал Банк’’ при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, затверджена Протоколом Правління №46 від 24.11.2021 року. 

В даному випадку, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 статті 634 ЦК України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.monobank.ua) змінювалися АТ ”Універсал Банк”.

При цьому, твердження сторони позивача відносно того, що відповідач мав змогу з ними ознайомитись на сайті банку та в мобільному додатку, не можуть бути належними та достатніми доказами, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, фактичного ознайомлення та згоди відповідача із вказаними документами.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що Умови і правила обслуговування в АТ ”Універсал Банк” при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, затверджені Протоколом Правління №46 від 24.11.2021 року, додатками до яких є Тарифи, Паспорт споживчого кредиту чорної картки ”monobank”, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які містяться в матеріалах даної справи, без відповідного підпису відповідача, не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.11.2017 року, шляхом підписання анкети-заяви. Задовольняючи вимоги заявленого банком позову до ОСОБА_1 у повному обсязі, суд першої інстанції вищевказаної обставини не прийняв до уваги.    

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 18.05.2022 року у справі №697/302/20, провадження № 61-2498св22. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями: 625, 1048 ЦК України, позивач у даній справі не заявляв. Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладено у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг, та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно із конкретним видом кредитного договору. За даних обставин, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ ”Універсал Банк” були дотримані вимоги, передбачені ч.2 статті 11 Закону №1023-XII ”Про захист прав споживачів”, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ ”Універсал Банк” не повернуті,  кредитор  має  право  вимагати  виконання  зобов`язання  в будь-який час, оскільки має місце порушення його прав, і кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконання свого обов`язку, із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2020 року у справі № 643/5521/19, провадження №61-20093св19, зазначено, що: ”…в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). ”

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування у розмір заборгованості відповідача процентів за користування коштами.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає саме сума неповернутих коштів. 

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, апеляційний суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі №673/69/16-ц, провадження №61-15530св19, відповідно до яких, суд і сам не позбавлений можливості зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується із наданим позивачем розрахунком. Незгода із наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові. 

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України ”Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”. Згідно із вказаними положеннями Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18, провадження №61-9618св19, зазначено, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, і вона повинна досліджуватися судом у сукупності із іншими доказами.

Як вбачається із наявного у справі розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 , загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), станом на 15.01.2024 року, становить 173 262 грн. 40 коп., при цьому, банк здійснював автоматичне погашення відсотків по кредиту за рахунок тіла кредиту, а також списував з рахунку щомісячні платежі по угодам відповідача про переведення витрат у розстрочку у більшому розмірі, ніж було фактично надано у розстрочку, із нарахуванням на вказані суми відсотків, при цьому, безпідставно збільшуючи тіло кредиту на загальну суму відсотків у розмірі 104 164 грн. 26 коп., що складається із відсотків за користування кредитом на суму 79 458 грн. 65 коп. та 24 705 грн. 61 коп. відсотків за користування відповідачем послуги переведення витрат у розстрочку.

При цьому, належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77, 80 ЦПК України, щодо погодження сторонами укладеного договору у письмовій формі такого порядку погашення відсотків, банком суду не надано. За даних обставин, вказані вище дії позивача не відповідають суті кредитних відносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ ”Універсал Банк” не повернуті, а також вимоги ч.2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення  вимоги,  кредитор  має  право  вимагати  його  виконання  в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку щодо повернення фактично отриманої відповідачем суми кредитних коштів.

Із врахуванням наведеного вище, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку ОСОБА_1 , заборгованість складає 173 262 грн. 40 коп., до якої позивачем необґрунтовано було включено заборгованість за відсотками у загальному розмірі 104 164 грн. 26 коп., фактична сума заборгованості відповідача за договором від 28.11.2017 року складає: 69 098 грн. 14 коп., виходячи  із  розрахунку:  (173  262  грн.  40  коп. - 104 164 грн. 26 коп. = 69 098 грн. 14 коп.), які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, в рахунок погашення існуючої заборгованості. 

За даних обставин, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 кредитної заборгованості на користь позивача у розмірі 173 262 грн. 40 коп., не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини. 

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 03.07.2024 року, необхідно змінити, виклавши перший, другий, третій абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:
”Позов Акціонерного товариства ”Універсал Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства ”Універсал Банк” 69 098 (шістдесят дев`ять тисяч дев`яносто вісім) грн. 14 коп., в рахунок погашення заборгованості за договором про надання банківських послуг ”Monobank” від 28.11.2017 року, станом на 15.01.2024 року. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства ”Універсал Банк” 1 208 (одна тисяча двісті вісім) грн. 17 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. ” 

В іншій частині рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 03.07.2024 року, необхідно залишити без змін.

Приймаючи до уваги, що апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог поданої апеляційної скарги, і відповідно, про необхідність зміни рішення суду першої інстанції від 03.07.2024 року, то згідно приписів ч.13 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд також вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки вимоги заявленого АТ ”Універсал Банк” позову задоволено судом на 39,9%, то документально підтверджені судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви (а.с.1,2), підлягають частковому відшкодуванню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1 208 (одна тисяча двісті вісім) грн. 17 коп.

На підставі приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи часткове задоволення апеляційним судом вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 (на 60,1%) апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з АТ ”Універсал Банк” на користь ОСОБА_1 2 183 (дві тисячі сто вісімдесят три) грн. 79 коп., в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених (а.с.136, 136,зворот) понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. 

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 03 липня 2024 року - змінити, виклавши перший, другий, третій абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:
”Позов Акціонерного товариства ”Універсал Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства ”Універсал Банк” 69 098 (шістдесят дев`ять тисяч дев`яносто вісім) грн. 14 коп., в рахунок погашення заборгованості за договором про надання банківських послуг ”Monobank” від 28.11.2017 року, станом на 15.01.2024 року. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства ”Універсал Банк” 1 208 (одна тисяча двісті вісім) грн. 17 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. ” 

В іншій частині рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 03 липня 2024 року, залишити без змін.

Стягнути  з  Акціонерного товариства ”Універсал Банк” на користь ОСОБА_1 2 183 (дві тисячі сто вісімдесят три) грн. 79 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 27.12.2024 року. 

Головуючий:                                           Судді: