Номер провадження: 22-ц/813/1806/24 
Справа № 947/9393/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді ДришлюкаА.І., суддів Драгомерецького М.М.,Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод та встановлення земельного сервітуту,
ВСТАНОВИВ:

18.05.2022 року адвокат Кукало Олена Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про усунення перешкод та встановлення земельного сервітуту, в якому просить зобов`язати ОСОБА_1 усунути позивачу перешкоди у праві користування належним їй житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинної будівлі та приведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 у попередній стан, встановити безстроковий безоплатний сервітут на право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , вздовж будівель ОСОБА_3 . Зазначаючи, що у безпосередній близькості до житлового будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , з порушенням нормативних відстаней від меж суміжної земельної ділянки, без розроблення проектної документації та отримання дозвільних документів відповідачем ведуться будівельні роботи. Характер виконуваних робіт загрожує пошкодженням конструктивних елементів будинку, в якому проживає сім`я позивача. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_1 видане Відділом ДРАЦС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка за життя, а саме 04 листопада 2011 року на користь ОСОБА_2 залишила заповіт (т. 1, а.с. 1-30).
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеса від 17.11.2022 року позовні вимоги було вирішено задовольнити. Зобов`язати ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди у праві користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинної будівлі та приведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 у попередній стан. Встановити безстроковий безоплатний сервітут на право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , вздовж будівель ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , гаражу літ Б., літньої кухні-бані літ Л довжиною земельної ділянки 10,4 м ( 2,7 м+7,7 м), шириною 1,0 м, площею 10,4 кв. м, з проходженням межі земельного сервітуту по точках Б-В державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 кадастровий номер 5110136900:38:005:0013 (т. 1, а.с. 114-117).
16.12.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просила суд заочне рішення скасувати та справу призначити до розгляду (т. 1, а.с. 157-161).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 19.04.2023 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1 було відмовлено (т. 1, а.с. 199-200).
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, поновити строк на подання та приєднання до матеріалів справи висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи № 34/23 від 26.06.2023 року, стягнути з ОСОБА_2 на користь апелянта витрати на сплату судового збору за звернення до суду із апеляційною скаргою, у розмірі 2977,20 грн та грошові кошти у розмірі 11000,00 грн оплати виготовлення висновку експерта. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення ухвалене безпідставно, з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного дослідження обставин, що мають значення для справи. Апелянт вказує, що судове рішення не містить висновків суду про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, такі як докази проведення ОСОБА_1 будівельних чи ремонтних робіт на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_3 , не встановлено факт наявності будівлі на даній земельній ділянці. Тобто рішення суду ґрунтується виключно на тій інформації, котру зазначено у позовній заяві, про нібито ведення будь-яких будівельних робіт на зазначеній земельній ділянці. Окрім того, згідно нормам діючого законодавства суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. Отже ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , 04.07.2022 року було постановлено ухвалу про залучення правонаступника ОСОБА_2 , хоча на той час ще не сплинув 6-ти місячний строк на подання заяв про прийняття спадщини можливими іншими спадкоємцями. 04.07.2022 року Київським районним судом м. Одеса було постановлено ухвалу про забезпечення позову, згідно якої заборонялося вести якісь будівельні роботи , пороте апелянт наголошує на тому, що дана ухвала є незаконною, оскільки жодного підтвердження від відповідача щодо будування або ремонтування земельної ділянки (т. 1, а.с. 205-234).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.08.2023 року було поновлено пропущений строк апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження (т. 2, а.с. 4-7).Ухвалою від 26.01.2024 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 30).
15.09.2023 року на адресу суду надійшов відзив адвоката Кукало Олени Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу, в якому вказувала на помилковість посилань апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, адже наявними матеріалами cправи, наданими письмовими доказами, виданими повноважним управлінням Одеської міської ради, підтверджується обґрунтованість позовних вимог та здійснення відповідачем самочинних будівельних робіт. Окрім того, представник позивача також зазначає, що факт проведення відповідачкою самочинних будівельних робіт підтверджується також й самою ОСОБА_1 , що вбачається з направлених останньою процесуальних документів на адресу суду (а.с. 13-19).
На адресу суду також надійшли письмові пояснення представника позивача – адвокат Кукало Олени Миколаївна, згідно яких остання зазначала, що доводи апелянта в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права спростовуються в свою чергу наявними в матеріалах справи довідкою про склад сім`ї спадкоємців від 15.06.2022 року, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі спадковою справи за № 20/2022 після смерті ОСОБА_5 (т. 2, а.с. 105-107).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
В судовому засіданні був присутнім представник апелянта – адвокат Євценко Роман Ігорович, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, оскаржуване заочне рішення просив скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити.
До судового засідання також з`явився представник позивача – адвокат Кукало Олена Миколаївна, заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, апеляційним судом встановлено наступні обставини справи.
Приймаючи рішення щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що наявні матеріали справи свідчить про порушення забудовником, ОСОБА_1 , вимог містобудівного та земельного законодавства України, діючих будівельних норм і правил, що свідчить про здійсненнявідповідачем самочинного будівництва, в розумінні ч.1 ст.376 ЦК України, а саме: листом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо прийняття заходів відповідно до чинного законодавства України та згідно їх компетенції та отриманої відповіді, з якої вбачається, що будівельний паспорт або містобудівні умови та обмеження на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_3 не видавалися, дозвіл на початок будівельних робіт або підготовчих робіт ОСОБА_1 не отримано. Тобто, у відповідача відсутні жодні правові підстави на проведення будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_3 . Вказане свідчить про порушення забудовником, ОСОБА_1 вимог містобудівного та земельного законодавства України, діючих будівельних норм і правил, що свідчить про здійснення відповідачем самочинного будівництва, в розумінні ч.1 ст.376 ЦК України. Задовольняючи позовні вимоги щодо встановлення земельного сервітуту, суд першою інстанції виходив із того, що у позивача відсутня інша можливість здійснювати догляд за належним їй на праві власності нежилими будівлями та проводити їх поточний ремонт, у зв`язку із чим наявна необхідність у встановлені земельного сервітуту.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору однак, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності позивачу – ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 про що складено відповідний актовий запис № 5971 (т. 1, а.с. 50) та у зв`язку із чим судом першої інстанції до участі у справі у відповідності до положень ст. 55 ЦПК України було залучено правонаступника померлої – ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 67). Разом з тим, на підтвердження переходу прав та обов`язків померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , в матеріалах справи наявна копія довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу про склад спадкоємців, згідно якої спадкоємцем майна померлої є ОСОБА_2 , котрий звернувся із заявою про прийняття спадщини (т. 1, а.с. 51) та безпосередньо копією складеного померлою заповіту, зі змісту якого вбачається, що остання всі належні їй домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою:  АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 61). 
У відповідності до положень ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). 
За положеннями ч. 1 ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
При цьому, з наявної в матеріалах справи копії спадкової справи № 20/2022, заведеної після смерті ОСОБА_5 , витребуваної за клопотанням представника апелянта та долученої до матеріалів справи, в свою чергу вбачаються заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_4 , подані в межах встановленого строку(т. 2, а.с. 76, 82). Відповідно, з наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , котрий був залучений судом першої інстанції у відповідності до положень ст. 55 ЦПК України, в якості правонаступника померлої ОСОБА_5 , є єдиним спадкоємцем останньої. При цьому, будь-яких відомостей щодо оскарження даними особами вищезазначеного заповіту, складеного на ім`я ОСОБА_2 , наявні матеріали справи в свою чергу також не містять. Таким чином, з огляду на наведене, доводи апелянта в цій частині, а саме щодо суб`єктного складу, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.
Матеріалами справи також встановлено, що власником суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 є відповідач – ОСОБА_1 . Згідно посилань позивача по справа, останньою у безпосередній близькості до житлового будинку АДРЕСА_1 , з порушенням нормативних відстаней від меж суміжної земельної ділянки, без розроблення проектної документації та отримання дозвільних документів ведуться будівельні роботи. На підтвердження даного факту позивачам було долучено до матеріалів справи відповідні фотокартки, з яких вбачається проведення будівельних робіт, наявність відповідного будівельного матеріалу та відповідного фундаменту споруди. При цьому, фіксація проведення певних будівельних робіт, що вбачається з долучених фотокарток, відповідачем по справі в свою чергу не спростовується, зазначаючи натомість, що проводяться роботи по реконструкції теплиці та перекриття її даху, посилаючись на відповідні положення постанови КМУ № 406 від 07.06.2017 року, згідно яких дозвільні документи на проведення таких робіт не потребуються.
Натомість, слід зазначити, що згідно положень наведеної постанови КМУ, а саме п. 6, не потребують документів, що дають право на їх виконання будівельні роботи щодо зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків; заміна покрівлі будівель і споруд згідно з будівельними нормами без втручання в несучі конструкції. Відповідно, враховуючи вищезазначені долучені до матеріалів справи фотокартки, які в свою чергу, також були оглянуті безпосередньо в судовому засіданні та з яких в свою чергу вбачається проведення будівельних робіт з характерним влаштуванням фундаменту, в безпосередній близькості до межі земельної ділянки позивача, в тому числі й пояснень відповідача по справі щодо проведення реконструкції теплиці, в даному випадку проведення таких робіт неможливе за відсутності відповідних дозвільних документів.
При цьому, з наявних матеріалів справи також вбачається розташування даної споруди по відношенню до земельного ділянки позивача, а також те, що відповідні будівельні роботи проводяться в безпосередній близькості до межі земельної ділянки ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , та згідно пояснень позивача, характер виконуваних робіт загрожує пошкодженням конструктивних елементів будинку, в якому проживає сім`я позивача, у зв`язку із чим остання й звернулася до суду із відповідними позовними вимогами.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно положень ст. 376 ЦК України, самочинним будівництвом вважаються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Відповідно до пп. «а», «г», «е» частини 1 статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Статтею 103 ЗК України визначений зміст добросусідства, а саме, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. 
У частині 2 статті 152 ЗК України зазначено, що лише власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.Частина 3 статті 152 ЗК України визначає способи захисту порушених прав, а саме: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.
При цьому, твердження позивача щодо проведення самочинного будівництва підтверджується в свою чергу також долученими до матеріалів справи копіями листів від 06.04.2022 року до Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Київською районною адміністрацією Одеської міської ради були зареєстровані звернення з питання проведення перевірки законності проведення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 18) та листом Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.05.2022 року, у якому зазначено, що згідно з даними Реєстру будівельної діяльності, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація щодо реєстрації Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 12). Також зі змісту даного листа вбачається, що Київською районною адміністрацією Одеської міської ради підготовлено та направлено листа до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо прийняття заходів відповідно до чинного законодавства України та згідно їх компетенції.
Стосовно доводів апелянта в частині позовних вимог, що стосуються встановлення земельного сервітуту, слід зазначити наступне. Матеріалами справи встановлено, що права бічна межа земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , проходить по лінії господарських будівель позивача – гаражу та літньої кухні. Наведені позивачем обставини підтверджуються в свою чергу долученою до матеріалів справи копією плану земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 17) та не спростовується відповідачем по справі. При цьому, звертаючись до суду із відповідним позовними вимогами щодо встановлення безоплатного безстрокового земельного сервітуту у відповідності до положень п. ж ст. 99 ЗКУкраїни, а саме право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд, позивач стверджує, що для підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструктивних елементів будівель - гаражу літ. Б, літньої кухні-бані літ. Л., які в свою чергу й знаходяться вздовж межі земельної ділянки відповідача, необхідне проведення їх поточного ремонту. Позивач, в свою чергу також зазначав, що раніше укладена домовленість між сторонами, як власниками суміжних земельних ділянок, що стосується проведення ремонтних робіт, відповідачем в свою чергу наразі не виконується, у зв`язку із чим виникла необхідність у звернені із відповідними позовними вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (ч. 5 ст. 403).
За положеннями ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.
Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменшобтяжливим для власниказемельноїділянки, щодоякоївінвстановлений.
Положення ст. 99 ЗК України містить відповідний перелік видів права земельного сервітуту, в тому числі й право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд, із вимогою щодо встановлення якого свою чергу й звернувся позивач, посилаючись при цьому на необхідність проведення ремонтних робіт будівель - гаражу літ. Б та літньої кухні-бані літ. Л.
Згідно роз`яснення Пленум Верховного Суду України у пункті 22-2 постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.12.2021 року по справі № 686/18456/18, від 12.04.2022 року по справі № 306/612/2), від 01.02.2023 року по справі № 345/4572/20, від13.03.2023 року по справі № 297/363/18. З огляду на наведене в своїй сукупності, доводи апелянта в цій частині також відхиляються апеляційним судом.
Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, апелянтом не було спростовано висновки суду першої інстанції по суті спору, однак зважаючи на положення ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та необхідності змінити і доповнити оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині мотивування, в іншій частині залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року – змінити та доповнити в частині мотивування, в іншій частині рішення залишити без змін

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 27 грудня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк.