П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/24184/24	

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,
повний текст судового рішення
складено 21.10.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – ПФУ), в якому просила:
- визнати протиправними дії ПФУ щодо переведення позивачки з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, обраховану згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати ПФУ перевести з 01.04.2024 року ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу".
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що пенсія померлого чоловіка була значно вищою аніж її пенсія, а тому 01.04.2024 року вона звернулась до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем було переведено позивачку на пенсію у зв`язку із втратою годувальника та встановлено розмір пенсії у сумі 3420,28 грн. Проте, позивачка вважає розмір призначеної їй пенсії заниженим,  у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до відповідача із заявами, у якіх просила переглянути розмір пенсії та перевірити кінцевий середньомісячний заробіток, який враховується для обчислення пенсії. Своїми листами пенсійний орган не раз повідомляв позивачці, що на підставі її заяви від 01.04.2024 року останню переведено на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням середньої заробітної плати за 2014-2016 роки у розмірі 7994,47 грн. Одночасно з цим відповідач зазначив, що переведення з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України “Про державну службу” чинним законодавством не передбачено. На думку скаржника, дії відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника виходячи із розміру пенсії годувальника обраховану згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” є протиправними, наслідком чого є призначення позивачці пенсії у меншому розмірі ані ж мало бути.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ПФУ та отримувала пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі Закон №1058-IV).
Згідно із заявою позивачки з 01.04.2024 року її переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058.
23.04.2024 року позивачка звернулася до відповідача щодо перерахунку призначеної пенсії в разі втрати годувальника та перевірити кінцевий середньомісячний заробіток, який враховується для обчислення.
31.05.2024 року відповідачем листом за вих. №16787-13144/Б-02/8-1500/24 було надано відповідь та повідомлено, що відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватись заробітна плата за періоди страхового стажу, зазначені в частиною 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Згідно із заявою від 01.04.2024 року позивачку з 01.04.2024 року переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058-IV, обчислену при страховому стажі годувальника 38 років 1 місяць (враховано по 02.08.2012), в тому числі додатковому стажі - 1 рік, середньомісячній заробітній платі 17776,26 грн (7994,47 грн середня заробітна плата за 2014-2016 роки, проіндексована * 2,22357 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати), визначеній за період з 01.07.2000 по 31.08.2012 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір з 01.04.2024 року становить 3420,28 грн, де: (розмір пенсії за віком годувальника - 6769,73 грн; доплата за 3 роки понаднормового стажу - 70,83 грн) х 50%. В названому листі також зазначено, що переведення з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України “Про державну службу” чинним законодавством не передбачено.
04.06.2024 року позивачка повторно звернулася до відповідача щодо надання інформації стосовно свого пенсійного забезпечення.
18.06.2024 року відповідачем листом за вих. № 18183-16663/Б-02/8-1500/24 було повторно надано відповідь по суті порушених питань з роз`ясненням підстав та умов проведення перерахунку пенсії відповідно до норм Закону №1058 та акцентовано увагу, що переведення з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII “Про державну службу” чинним законодавством не передбачено.
Позивачка вважає протиправними дії пенсійного органу щодо її переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, обраховану згідно закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та звернулася до суду із позовною заявою.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було дотримано усі норми законодавства щодо переведення позивачки на пенсію у зв`язку з втратою годувальника обраховану згідно закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі –Закон №1058-IV)    визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим    Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.9, ч.1 ст.10  вказаного  Закону  в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 45 Закону №1058-IV  врегульовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за даним    Законом, на інший вид пенсії, визначений цим же Законом.
Так, частиною третьою  цієї статті названого Закону передбачено порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим    Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Поряд з цим, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається    Законом України “Про державну службу” (далі – Закон №889-VIII), який набрав чинності 01 травня 2016 року.
Статтею 90 Закону №889-VIII    передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до  Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність  Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
При цьому, пункти 10 та 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII передбачають, що державні службовці, які на день набрання чинності цим    Законом    займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених    статтею 25 Закону України “Про державну службу”    (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами КМУ, мають право на призначення пенсії відповідно до  ст.37 Закону України “Про державну службу”    (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених    статтею 25    Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами КМУ, зберігається право на призначення пенсії відповідно до  ст.37  Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.2017 року отримувала пенсію  за віком відповідно до    Закону №1058-IV.
Надалі,  01.04.2024 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме пенсії у зв`язку з втратою годувальника з посиланням на доцільність застосування Закону України “Про державну службу”. 
Того ж дня, пенсійним органом  переведено позивачку з одного виду пенсії (за віком) на інший (у зв`язку з втратою годувальника), відповідно до Закону України №1058-IV.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржниця зазначає, що відповідач повинен був перевести її з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої саме на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу". 
Так, умови пенсійного забезпечення осіб, які втратили годувальника, що мав право на пенсію як державний службовець, до 01 травня 2016 року визначалися Законом України "Про державну службу" №3724-ХІІ від 16 грудня 1993 року. Зокрема, статтею 37 цього Закону, за якою позивачу у цій справі призначено пенсію, визначено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у    статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У зв`язку з набуттям з 01 травня 2016 року чинності    Законом України "Про державну службу" №889-VІІІ, положення Закону України "Про державну службу" №3724-ХІІ втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12    розділу XI Закону №889-VIII).
Між тим, у    статті 90 Закону України "Про державну службу" №889-VIII    закріплені положення, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Призначення чи перерахунок пенсій по втраті годувальника   Законом України "Про державну службу" №889-VIII   не передбачено. 
З огляду на зазначені положення законодавства посилання позивачки на те, що у заяві від 01.04.2024 року вона виявила бажання отримувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону України "Про державну службу" не є обґрунтованими, позаяк нормами діючого законодавства цього не передбачено.  
Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, обраховану згідно закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Враховуючи наведене, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук