Справа № 161/21547/24 	Головуючий у 1 інстанції: Шестернін В. Д. 	
Провадження № 22-ц/802/338/25  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 березня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2025 року

                                          В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 25 січня 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 3968565, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу грошові кошти у розмірі 7 500 грн, які останній зобов`язався повернути та сплатити проценти та інші платежі, пов`язані з виконанням договору.
Позивач зазначав, що ТОВ «Маніфою» виконало свої зобов`язання, однак, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість зі сплати кредиту та процентів, яка станом на дату подання позовної заяви становить 41 678 грн 25 коп., з яких: 7 500 грн – заборгованість за тілом кредиту; 34 178 грн 25 коп. – заборгованість за процентами.
Позивач також вказував, що 02 листопада 2022 року ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 02-11/2022, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за вказаним договором.
Ураховуючи наведене, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором позики № 3968565 від 25 січня 2022 року у розмірі 41 678 грн 25 коп., а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором позики № 3968565 від 25 січня 2022 року у розмірі 10 634 грн 25 коп., з яких: 7 500 грн – заборгованість за тілом кредиту; 3 134 грн 25 коп. – заборгованість за процентами.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за договором позики скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення решти розміру процентів за договором позики. Суд залишив поза увагою те, що підписавши даний договір в електронній формі з використанням електронного підпису через одноразовий ідентифікатор, ОСОБА_1 підтвердив отримання та був ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних умов кредитування. 
Зазначає і те, що станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості розмір непогашеного кредиту відповідача складає 41 678 грн 25 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості, який додано до позовної заяви, дана сума складається із: 7 500 грн – заборгованість за тілом кредиту; 34 178 грн 25 коп. – заборгованість за процентами, що є предметом позовних вимог.
Вказує, що нарахування процентів, які відображені у розрахунку заборгованості, є цілком правомірним. ОСОБА_1 мав можливість користуватися кредитними коштами, а тому нарахування процентів є допустимою та погодженою істотною умовою кредитного договору № 3968565 від 25 січня 2022 року. Відтак, відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання ні перед первісним кредитором (ТОВ «Маніфою»), ні перед новим кредитором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим позов про стягнення заборгованості, у тому числі й щодо відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором, підлягає задоволенню.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки в частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується, то відповідно до норм ст. 367 ЦПК України апеляційним судом у цій частині рішення не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 18 березня 2025 року - дата складення повного судового рішення.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» вбачається, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.
Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом першої інстанції встановлено, що 25 січня 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено електронний договір позики №3968565, згідно з умовами якого відповідачу були надані кошти в позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, у розмірі 7 500 грн строком на 30 днів. Даний договір відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором b02968 (а.с.19-23).
Отже, договір № 3968565 від 25 січня 2022 року було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
Відповідно до підпунктів 2.4.2.-2.4.4. п. 2.4. договору встановлено середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,39300% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою. 
Також встановлено, що відповідач підписав анкету клієнта та паспорт позики в електронній формі за допомогою електронного цифрового підпису, в якому зазначені умови надання позики (а.с.16-19).
Згідно із копією довідки про ідентифікацію підтверджується, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір позики № 3968565 від 25 січня 2022 року, ідентифікований ТОВ «Маніфою», на номер телефону НОМЕР_1 , надіслано одноразовий ідентифікатор b02968 (а.с.27 зворот).
Відповідно до копії листа № 2782_240820160326 від 20 серпня 2024 року, 25 січня 2022 року перераховано грошові кошти у розмірі 7 500 грн на карту № НОМЕР_2 (а.с.26 зворот).
Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір про надання позики № 3968565 від 25 січня 2022 року був укладений з позичальником ОСОБА_1 . 
Судом також встановлено, що 02 листопада 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №02-11/2022, згідно з умовами якого останнє отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 3968565 від 25 січня 2022 року, що також підтверджується копією витягу з реєстру боржників (а.с.30-38 зворот).
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 3968565 від 25 січня 2022 року вбачається що за період з 25 січня 2022 року по 02 листопада 2022 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 41 678 грн 25 коп., з яких: 7 500 грн – заборгованість за тілом кредиту; 34 178 грн 25 коп. – заборгованість за процентами (а.с.28, 29).
Доводи апеляційної скарги щодо стягнення нарахованих процентів у повному обсязі не заслуговують на увагу колегії суддів і спростовуються наступним.
За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 300/438/18.
Відповідно до договору, строк позики – період, протягом якого позика передається у власність позичальнику, визначений договором. Строк позики визначається п. 2.3.4 договору. 
Пунктом 3.6. договору передбачено, що у випадку укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою в період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена додатком №1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п. 2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною додатковою угодою.
Разом з тим матеріали справи не містять доказів укладення між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором.
Отже, погоджений сторонами у договорі позики строк кредитування складає 30 днів - до 24 лютого 2022 року.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, з урахуванням положень підписаного сторонами договору позики строк кредитування закінчився – 25 лютого 2022 року, а отже зазначені ТОВ «Кредит-Капітал» відсотки, нараховані поза межами строку кредитування, до стягнення не підлягають.
Із урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що проценти, передбачені договором, можуть бути нараховані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування та обґрунтовано дійшов  висновку, що позов підлягає до задоволення в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 7 500 грн та нарахованих згідно умов договору процентів за користування позикою в межах строку позики у розмірі 3 134 грн 25 коп., а всього – 10 634 грн 25 коп.
Таким чином, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого в даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування в оскаржуваній частині.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування у зазначеній частині відсутні.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                     У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2025 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: