справа № 761/18713/22                                           головуючий у суді І інстанції Мальцев Д.О.
провадження № 22-ц/824/1345/2025        суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
04 лютого 2025 року                                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді - Березовенко Р.В., 
суддів:                         Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря   Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до Комісії з трудових спорів Департаменту роздрібного бізнесу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення,-
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до Комісії з трудових спорів Департаменту роздрібного бізнесу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року поновлено представнику позивача пропущений з поважних причин строк на звернення до суду із клопотанням про витребування доказів. Клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено частково. Витребувано від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином засвідчених копій документів, а саме: рішення про створення Комісії з трудових спорів Департаменту роздрібного бізнесу АТ «УКРСИББАНК»; рішення про обрання членів, Голови, Заступника Голови, Секретаря Комісії з трудових спорів .Департаменту роздрібного бізнесу АТ «УКРСИББАНК»; положення про Комісію з трудових спорів Департаменту роздрібного бізнесу АТ «УКРСИББАНК»; регламент проведення засідань Комісії з трудових спорів Департаменту роздрібного бізнесу АТ «УКРСИББАНК». У задоволенні іншої частини заяви відмовлено. Зазначено, у разі неможливості надати вищевказані документи та інформацію, повідомити про це Шевченківський районний суд м. Києва із зазначенням причин та доказами які їх підтверджують протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.
У судовому засіданні 29 травня 2024 року представником позивача - Карпів О.Я. заявлено клопотання про застосування заходів процесуального примусу у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до Комісії з трудових спорів Департаменту роздрібного бізнесу АТ «УКРСИББАНК», ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення комісії з трудових спорів про визнання наказу про звільнення незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.
Клопотання обґрунтовано тим, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року про витребування доказів неодноразово направлялась для виконання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Проте, вимоги суду не було виконано, та у встановлений в ухвалі строк вказані документи на адресу суду не надійшли.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 у дохід державного бюджету штраф у сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід державного бюджету штраф у сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 у дохід державного бюджету штраф у сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 03 червня 2024 року подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року.
Апелянт вказав на хибність висновків суду першої інстанції, оскільки на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року про витребування доказів представник ОСОБА_1 - адвокат Павленко Ю.Є. повідомив, що вище перелічені витребовувані докази, а по суті, документи щодо діяльності трудового колективу АТ «УКРСИББАНК», комісії з трудових спорів структурного підрозділу АТ «УКРСИББАНК» не зберігаються і не повинні зберігатися у фізичних осіб, зокрема у ОСОБА_1 (який на даний момент також не є працівником АТ «УКРСИББАНК»), що також не передбачено чинним законодавством, зокрема, ст. 223 КЗпП, Законом «Про трудові колективи і підвищення їх ролі в управлінні підприємствами, установами, організаціями», Положення про порядок формування і затвердження вимог найманих працівників, профспілок, затвердженого наказом НСПП №43 від 21 червня 2019 року.
Відповідно до ч. 6 ст. 223 КЗпП організаційно-технічне забезпечення комісії по трудових спорах (надання обладнаного приміщення, друкарської та іншої техніки, необхідної літератури, організація діловодства, облік та зберігання заяв працівників і справ, підготовка та видача копій рішень і т. ін.) здійснюється роботодавцем. Тому такі докази мають зберігатися в самого позивача.
Зазначено, що позивач надав до суду докази щодо діяльності трудового колективу вибірково. В тому числі, відсутні протоколи зборів колективу до 2019 року, при тому, що Колективний договір затверджувався колективом у 2010 та 2013 роках. Факт наявності в АТ «УКРСИББАНК» протоколів зборів трудового колективу Банком не заперечується. КТС є органом трудового колективу і при цьому навіть не знаходиться за місцями проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_5 чи ОСОБА_2 .
Також, 13 травня 2024 року ОСОБА_6 надіслала на адресу суду заяву, в якій повідомила, що в неї відсутні зазначені докази з тих самих причин, які наведені у заяві представника ОСОБА_1 . Тому застосування щодо неї заходів процесуального примусу також є безпідставним.
В матеріалах справи також відсутні докази отримання ОСОБА_2 ухвали про витребування доказів, тому застосування щодо неї заходів процесуального примусу також є безпідставним.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до Комісії з трудових спорів Департаменту роздрібного бізнесу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
22 жовтня 2024 року представник Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» - адвокат Карпів Олег Яремович подав відзив, у якому заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
Зазначив, що заходи процесуального примусу стосуються окремої особи і застосовуються індивідуально відносно такої особи.
Отже, ухвала суду першої інстанції стосується ОСОБА_1 , ОСОБА_6 чи ОСОБА_2 , щодо яких застосовано заходів процесуального примусу індивідуальної дії до кожного окремо.
Апелянт, порушуючи питання про скасування ухвали суду першої інстанції, яка стосується інтересів інших осіб, щодо акту індивідуальної дії щодо таких осіб, мав надати суду апеляційної інстанції документ, що підтверджує його повноваження на представництво таких осіб в суді апеляційної інстанції. Відтак скасування ухвали в частині що стосується ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не може бути предметом розгляду за апеляційною скаргою, а стосується виключно ОСОБА_1 
01 вересня 2022 року за вих. №16-2/15069 АТ «УКРСИББАНК», як роботодавець, направив на адресу КТС лист з вимогою надати копію заяви та доданих до неї документів ОСОБА_1 , як працівника до КТС, а також документи, що стосуються діяльності самої КТС, так як про створення та діяльність даної КТС роботодавцю нічого не відомо і в нього відсутні будь-які документи щодо створення, повноважень та діяльності КТС. Більше того, роботодавець просив надати регламент проведення засідань КТС, щоб належним чином було дотримано права та інтересів усіх учасників даного індивідуально трудового спору. Однак, ні ОСОБА_1 , як голова КТС, в якій розглядається його ж заява, ні інші члени КТС ( ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ) не направили запитуваних документів роботодавцю та у відсутність останнього винесли своє рішення по індивідуальному трудовому спору.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у своїх заявах повідомили суд, що в них відсутні відповідні докази та не пояснили суду чи вживалися ним дії спрямовані на отримання доказів.
Враховуючи норми ст. 223 КЗпП трудовий колектив підрозділу роботодавця, який вирішив створити КТС мав повідомити про своє рішення роботодавця, який після такого рішення трудового колективу розпочинає забезпечення діяльності відповідної КТС, а також про таке рішення стає відомо членам КТС, які обрані трудовим колективом. Тобто у даному випадку особи, яких обрано до складу КТС мають знати ким, коли і на підставі яких рішень їх обрано членами КТС та згідно яких документів (регламенту, положення тощо) вони діють.
Члени КТС, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , у випадку відсутності у них запитуваних документів мали б вжити заходів та направити відповідні запити до осіб, які обрали їх до КТС з вимогою забезпечити передачу доказів до суду. Однак таких дій чи доказів про витребування документів вищевказані особи не надали суду. Відповідно суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі врахував вищевказані обставини щодо недоведеності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 обставин ненадання ними доказів та не виконання ухвали про витребування доказів.
До апеляційної скарги не додано доказів про вчинення апелянтом всіх залежних від нього дії, спрямованих на отримання вказаних доказів, а натомість апелянт просто висловлює свою незгоду із заходами процесуального примусу, які до нього застосовані в межах судової справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні представник Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» - адвокат Карпів Олег Яремович заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав наведених у відзиві.
Апелянт та інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши думку учасника справи, який прибув у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає не у повному обсязі, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 витребувані ухвалою суду від 28 лютого 2024 року докази у встановлені строки надані не були, доказів неможливість їх неподання суду не було надано, а тому з метою запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, на підставі ч. 1 ст. 148 ЦПК України застосував захід процесуального примусу у виді штрафу в сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму, що становить 908,40 грн. щодо кожного.
Колегія суддів не може повною мірою погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з нижченаведених підстав.
За правилом частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частин першої-третьої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.
За правилом частини сьомої статті 84 ЦПК України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.
Згідно із частиною восьмою статті 84 ЦПК України у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
Процесуально-правові засади щодо заходів процесуального примусу в цивільному судочинстві передбачені Главою 9 Розділу І ЦПК України.
Згідно із частиною першою статті 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.
За правилом частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0, 3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.
Отже, виходячи з наведених норм, суд може постановити ухвалу про стягнення штрафу за неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів без поважних причин, встановивши, по-перше, що докази, які витребувані судом, знаходяться у особи, у якої вони витребовуються; по-друге, що такі докази не надані; по-третє, суд не повідомлено про неможливість подати докази та/або про причини їх неподання і, по-четверте, судом не встановлено поважних причин неподання доказів.
За обставинами цієї справи, 11 березня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Павленко Ю.Є. подав місцевому суду заяву про виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року, у якій повідомив, що вище перелічені витребовувані докази, а по суті, документи щодо діяльності трудового колективу АТ «УКРСИББАНК», комісії з трудових спорів структурного підрозділу АТ «УКРСИББАНК» не зберігаються і не повинні зберігатися у фізичних осіб, зокрема у ОСОБА_1 (який на даний момент також не є працівником АТ «УКРСИББАНК»), що також не передбачено чинним законодавством, зокрема, ст. 223 КЗпП, Законом «Про трудові колективи і підвищення їх ролі в управлінні підприємствами, установами, організаціями», Положення про порядок формування і затвердження вимог найманих працівників, профспілок, затвердженого наказом НСПП №43 від 21 червня 2019 року.
Таким чином, повідомивши причини неможливості надати витребувані докази, ОСОБА_1 виконав вимоги ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року, а повідомлені ним причини неможливості надати витребувані докази судом не було визнано неповажними.
Посилання банку, що ОСОБА_1 , у випадку відсутності у нього запитуваних документів мав би вжити заходів та направити відповідні запити до осіб, які обрали його до КТС з вимогою забезпечити передачу доказів до суду, не відповідає закону. 
Стаття 84 ЦПК України зобов`язує особу, у якої знаходиться доказ, видати його на вимогу суду, однак у разі неможливості подати доказ, який витребовує суд, або неможливість подати такий доказ у встановлені строки, особа зобов`язана повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.
Оскільки ОСОБА_1 повідомив суд про відсутність у нього витребовуваних доказів, обов`язок вживати заходи щодо їх отримання та відшукування у відповідача немає.
Отже, колегія суддів вважає помилковим висновок районного суду про наявність підстав для застосування щодо апелянта заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частина перша статті 352 ЦПК України визначає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Оскільки ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року стосується застосування заходів процесуального примусу і щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження повноважень діяти від їх імені та в їх інтересах, апеляційний суд переглядає оскаржувану ухвалу виключно в частині накладення стягнення на апелянта ОСОБА_1 .
Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року - скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 у дохід державного бюджету штрафу у сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 у дохід державного бюджету штрафу у сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн - скасувати.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 06 лютого 2025 року.
 
Головуючий:                                                                                    Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                 О.Ф. Лапчевська
 
         Г.І. Мостова