13.01.25
22-ц/812/33/25
Провадження № 22-ц/812/33/25
ПОСТАНОВА
Іменем України
13 січня 2025 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                справа № 473/1287/24
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 20 вересня 2024 року під головуванням судді Лузан Л.В., повний текст судового рішення складений цього ж дня,
У С Т А Н О В И В:
У березні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позивачі зазначали, що 15 жовтня 2023 року о 19 год 20 хв. в с. Бузьке відповідач, керуючи автомобілем Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Отамана Григорєва в бік військової частини НОМЕР_2 , з невідомих причин проявив неуважність та допустив частковий виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керувала  ОСОБА_4 . 
Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2023 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 02 лютого 2024 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
ОСОБА_1 , посилаючись на те, що з вини ОСОБА_3 їй була спричинена майнова шкода в зв`язку із пошкодженням транспортного засобу «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яка за висновком ФОП ОСОБА_5 №295/12-23 від 24 грудня 2023 року складає 63 974 грн 70 коп, просила стягнути на свою користь відшкодування цієї шкоди з відповідача.
Також ОСОБА_1 зазначала, що у зв`язку з зазначеними вище подіями їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000 грн. Так, в результаті дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, садни правого колінного суглоба, відчувала фізичний біль та страждання через отриманні тілесні ушкодження, тривалий час знаходилась на лікуванні (стаціонарному та амбулаторному), у неї порушився нормальний ритм життя, а відновлення здоров`я вимагало додаткових матеріальних затрат. До теперішнього часу вона не може користуватися пошкодженим транспортним засобом, а відповідач не бажає добровільно відшкодовувати витрати на відновлення автомобіля. Після дорожньо-транспортної пригоди у неї з`явився страх пересування в автомобілі, порушився сон, з`явився головний біль. 
Також ОСОБА_1 зазначала, що нею були понесені витрати на проведення оцінки пошкодження транспортного засобу в сумі 3500 грн та 5790 грн витрат на правничу допомогу.
Позивач ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на те, що зв`язку з зазначеними вище подіями їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000 грн., що полягає в тому, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження у вигляді забою правого ліктя, садна, відчувала фізичний біль, після дорожньо-транспортної пригоди та отриманої травми у неї погіршився нормальний ритм життя, а відновлення здоров`я вимагало додаткових матеріальних затрат. Вона, як мати хвилювалася за стан здоров`я доньки ОСОБА_1 , яка після дорожньо-транспортної пригоди перебувала на стаціонарному лікуванні, а потім амбулаторному лікуванні з діагнозом «Струс головного мозку». Не дивлячись на свій незадовільний стан здоров`я була змушена постійно перебувати з донькою в лікарні. Після дорожньо-транспортної пригоди у неї з`явився страх пересування в автомобілі, порушився сон, з`явилося постійне відчуття тривоги та частий біль у правому лікті. 
Також ОСОБА_2 зазначала, що нею понесені витрати на правову допомогу у сумі 3970 грн.
Посилаючись на викладене, позивачі просили стягнути з ОСОБА_3 : на користь ОСОБА_1 - 63 974 грн 70 коп. майнової шкоди, 10 000 грн моральної шкоди, 3500 грн. витрат на оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу та 5790 грн витрат на правничу допомогу; на користь ОСОБА_2 - 10 000 грн моральної шкоди, 3970 грн витрат на правничу допомогу. 
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1799 грн 20 коп. Позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2 527 грн 84 коп.
Ухвалюючи рішення щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважав доведеним факт її спричинення позивачам внаслідок неправомірних дій відповідача. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  про стягнення матеріальної шкоди суд виходив з того, що ця шкода полягає в вартості ремонтних робіт, які є необхідними для відновлення автомобіля до попереднього стану, проте транспортний засіб не був відремонтований та вибув з володіння позивачки. 
Визначаючи розмір суми, що підлягає відшкодуванню позивачам за професійну правничу допомогу, суд першої інстанції встановив невідповідність наданого розрахунку вартості правничої допомоги з фактичним обсягом наданої допомоги в даній справі (в частині підготовки заперечень на апеляційну скаргу), також зазначив, що виготовлення копій документів не може бути віднесено до виду правничої допомоги. Таким чином, прийшов до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 належать до стягнення витрати на правничу допомогу: на користь ОСОБА_1 – 588 грн.; на користь ОСОБА_2 – 1680 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди, витрат на оцінку пошкодженого транспортного засобу, судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги у повному обсязі. Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на її користь моральної шкоди залишити без змін.
Апелянт зазначала, що не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для стягнення на її користь майнової шкоди, оскільки транспортний засіб «Mercedes-Benz», реєстраційний номер  НОМЕР_3  вона придбала за кошти своєї родини у ОСОБА_6 15 жовтня 2023 року даний транспортний засіб зазнав механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача ОСОБА_3 , який не виявив бажання відшкодувати шкоду. Даний автомобіль не вийшов з користування її родини, у вересні 2024 року вона його тимчасово дала в користування своєму чоловіку ОСОБА_7 , який несе військову службу в ЗСУ і постійно перебуває на передових позиціях фронту. Автомобіль був відремонтований її чоловіком з побратимами, оскільки їм не було чим добратися до своїх бойових позицій. Як вказала позивач, вона неодноразово говорила в судовому засіданні, що чоловік не може прибути як свідок до суду, через несення служби. Судом невірно зазначено, що автомобіль змінив власника, так власником автомобіля згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_6 , а вона є користувачем транспортного засобу. Також ОСОБА_1 вважає, що суд мав стягнути всі витрати на правничу допомогу, судовий збір та витрати на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу, які підтвердженні належними доказами.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.
Позивач ОСОБА_8 вважала апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. 
Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Лукіянчин І.П. у судове засідання до суду апеляційної інстанції вдруге не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. 13 грудня 2024 року від представника ОСОБА_3 - адвоката Лукіянчина І.П. – надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди апеляційним судом не переглядалось.
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 жовтня 2023 року о 19 год. 20 хв. в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області по вул. Отамана Григор`єва, відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив неуважність, допустив частковий виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулосб зіткнення з автомобілем марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер  НОМЕР_3 , під керуванням  ОСОБА_4 , що рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), та пасажир ОСОБА_2  отримали легкі тілесні ушкодження.
Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2023 року у справі № 473/6515/23, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 02 лютого 2024 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та встановлено, що саме з його вини сталася дана дорожньо-транспортна пригода (а.с. 18-24).
Дана постанова в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої вона ухвалена, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Отже саме дії відповідача ОСОБА_3 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, в якому було пошкоджено автомобіль позивачки ОСОБА_1 .
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача  ОСОБА_3 , як володільця автомобіля марки Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована не була.
Згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер  НОМЕР_3  є ОСОБА_6 . Позивачка ОСОБА_1 є правомірним володільцем вказаного автомобіля.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права
Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).
Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною другою цієї статті шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до звіту № 295/12-23, складеного оцінювачем ОСОБА_5 24 грудня 2023 року, вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Mercedes-Benz, реєстраційний номер  НОМЕР_3 , складає 63 974 грн. 70 коп. Зі змісту звіту слідує, що оцінювачем була визначена ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz, реєстраційний номер  НОМЕР_3 , 1985 року випуску, на момент його пошкодження - 15 жовтня 2023 року, та визначена вартість відновлювального ремонту – 220 699 грн 01 коп. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 97 923 грн 56 коп. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування) (а.с. 25-37).
Тобто, розмір збитків було визначено за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження, оскільки вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження. 
Відповідачем висновки, викладені у звіті оцінювача №295/12-23 від 24 грудня 2023 року, не спростовано.
Положеннями статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, наданий позивачем звіт оцінювача є належним доказом у розумінні статті 76 ЦПК України, тоді як відповідачем не надано жодного доказу іншої ринкової вартості автомобіля Mercedes-Benz та вартості його відновлювального ремонту.
У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, детально регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Враховуючи вищевикладене, у разі встановлення судом, що відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищує його вартість на момент ДТП, тобто ремонт є економічно необґрунтованим, то стягненню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, за мінусом страхового відшкодування.
Положення вищевказаної норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на підставі ст. 8 ЦК України можуть застосовуватися при відшкодуванні шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за її заподіяння.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Тобто у цьому випадку в разі виплати особі повної вартості речі, яку було знищено, залишки такої речі (у даному випадку - автомобіля Mercedes-Benz) було б слід повернути особі, яка відшкодовує шкоду – відповідачу ОСОБА_3 .
Проте, в ході розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не здійснювала відновлювального ремонту автомобіля, а передала залишки транспортного засобу своєму чоловіку - ОСОБА_7 , який проходить військову службу в ЗСУ та приймає участь в активних бойових діях.
За таких обставин, фактичний розмір завданої ОСОБА_1 шкоди буде становити різницю між вартістю автомобіля до пошкодження і після цього.
Відповідно до звіту №203/12-23, складеного оцінювачем ОСОБА_5 25 грудня 2024 року, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz, реєстраційний номер  НОМЕР_3 , на дату ДТП – 15 жовтня 2023 року – складає 19 088 грн 91 коп. (а.с. 164-176).
Доказів іншої вартості автомобіля Mercedes-Benz, реєстраційний номер  НОМЕР_3 , після ДТП матеріали справи не містять. 
Таким чином, фактичний розмір завданої позивачці ОСОБА_1 шкоди, спричиненою пошкодженням в ДТП автомобіля, становить 44 885 грн 79 коп. (63 974 грн. 70 коп. - 19 088 грн 91 коп.). 
Також відповідно до приписів ч. 1 с. 22 ЦК України є обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь збитків у зв`язку з понесенням витрат на послуги оцінювача в розмірі 3 500 грн., оскільки понесення таких витрат підтверджується наданою до суду першої інстанції квитанцією (а.с. 43).
Вирішуючи спір про відшкодування завданої позивачці шкоди, суд першої інстанції вищезазначеного не врахував та безпідставно в повному обсязі відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вказаних вимог – в розмірі 48 385 грн 79 коп. (44 885 грн 79 коп. + 3 500 грн).
Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (75,36%) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 912 грн 75 коп. 
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно проведеного судом першої інстанції розподілу витрат на правничу допомогу, то колегія суддів їх відхиляє з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати: на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що наданий позивачкою розрахунок вартості правничої допомоги не відповідає фактичному обсягу наданої допомоги в даній справі, а саме в частині витрат на підготовку заперечень на апеляційну скаргу. Не спростовують такого висновку і посилання ОСОБА_1 на те, що ці витрати пов`язані із оплатою послуг адвоката Кудіної Т.М. при розгляді Миколаївським апеляційним судом справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2023 року при притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. До того ж зі змісту постанови Миколаївського апеляційного суду слідує, що у розгляді справи приймав участь тільки захисник Філімонова І.В. та не зазначено про надходження заперечень чи відзиву на апеляційну скаргу від представника потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також судом першої інстанції правильно встановлено, що виготовлення копій документів не може бути віднесено до виду правничої допомоги.
Разом із тим, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог.
З огляду на викладене судове рішення в частині розміру стягнутих на користь ОСОБА_1 судових витрат також підлягає зміні, шляхом їх збільшення з 1 799 грн 20 коп. до 2 947 грн. 45 коп.
Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги в розмірі 1 302грн 65 коп.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в зв`язку із пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 44 885 грн 79 коп., а також збитки у зв`язку з понесенням витрат на послуги оцінювача в розмірі 3 500 грн., а всього 48 385 грн 79 коп. (сорок вісім тисяч триста вісімдесят п`ять гривень сімдесят дев`ять копійок)
Рішення суду в частині розподілу судових витрат, стягнутих з ОСОБА_3 на користь Вероніки Віталіївни, змінити, збільшивши їх розмір з 1799 грн 20 коп. до 2 947 грн 45 коп. (дві тисячі дев`ятсот сорок сім гривень сорок п`ять копійок)
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційну скаргу в розмірі 1 302 грн 65 коп. (одна тисяча триста дві гривні шістдесят п`ять копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                  В.В. Коломієць

Судді:                  Н.В. Самчишина

               Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 16 січня 2025 року