ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року	Львів	Справа № 460/4534/24 пров. № А/857/21869/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гудима Л.Я., Ніколіна В.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кузьміна Євгена Валерійовича на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року у справі № 460/4534/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними дій, (головуючий суддя першої інстанції – Недашківська К.М., час ухвалення - за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту –  23.07.2024),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті  про визнання противоправними дії відповідача - Державної служби з безпеки на транспорті, у вигляді направлення на примусове виконання Постанови від 11.07.2023 серії АА № 00010927 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, відносно позивача/правопорушника ОСОБА_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладання штрафу у розмірі 34 000,00 грн, та зобов`язати утриматися відповідача від дій, направлених на примусове стягнення суми штрафу із позивача, у розмірі 34 000 грн..
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач звернувся до виконавчого органу із заявою про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, яка датована 11.07.2023 року, серії АА №00010927, по примусовому стягненню з позивача штрафу у розмірі 34 000,00 грн. позивач зазначає, що 29.12.2023 ним в добровільному порядку було сплачено штраф 17000,00 грн по Постанові № 00010927. Факт сплати штрафу у розмірі 17000, 00 грн в повному обсязі 29.12.2023, свідчить про відсутність намірів позивача ухилятись від сплати штрафу, стягнення з позивача в порядку примусового виконання постанови подвійного розміру штрафу є невиправданим та несправедливим втручанням у право позивача на мирне володіння майном, згідно протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому дії відповідача щодо направлення виконавчого документа до виконавчого органу є протиправними. Просилп задовольнити позов у повному обсязі.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення прийнято без врахування всіх обставин по справі з порушенням судом норм матеріального права та невірним застосуванням норм процесуального права
Апелянт зазначає, що належних та допустимих доказів того, що саме рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №0600032346747 на адресу Позивача з боку відповідача була направлена саме постанова за №00010927, відповідач ані суду, ані сторони позивача не надав. Сама по собі замовна кореспонденція, її відправлення та повернення, без опису вкладення, не є доказом відправлення саме постанови від відповідача на адресу позивача.
Також апелянт зазначає, що судом не врахований той факт, що на час звернення відповідача до  Холодногірсько - Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання постанови № 00010927, позивач ФОП ОСОБА_1 вже провела оплату суми штрафу у розмірі 17 000 грн. (це сталося після набрання судовим рішенням по справі № 569/17330/23 законної сили). Вже сам по собі даний факт свідчить про протиправність рішення відповідача про звернення до 3-ї особи із вимогами про стягнення із позивача ФОП ОСОБА_1 суми штрафу, саме у розмірі 34 000 грн
З урахуванням наведеного просить скасувати судове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 року та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, із покладенням на відповідача судових витрат по справі. 
Скориставшись наданим правом та приписами чинного процесуального законодавства, відповідачем, було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Рівненського окружного адміністративного суду без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Державною службою України з безпеки на транспорті винесена Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 11.07.2023 № 00010927 (далі - Постанова №00010927), якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.
Постанова № 00010927 оскаржена Позивачем в судовому порядку до Рівненського міського суду Рівненської області.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.10.2023 (справа №569/17330/23) (https://reestr.court.gov.ua/Review/114311449) постановлено: «У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 11.07.2023 серії АА
№00010927 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місце знаходження юридичної особи) в Україні, винесену старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко Ольгою Володимирівною стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпА та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу відмовити».
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023 (справа №569/17330/23) (https://reestr.court.gov.ua/Review115800570) вирішено: «Апеляційні скарги
ОСОБА_1 та Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2023 року у справі № 569/17330/23 - без змін».
Держаним виконавцем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2024 ВП №74778418 якою відкрите виконавче провадження щодо виконання Постанови №74778418; про стягнення з Позивача на користь Державної служби України з безпеки на транспорті штрафу у розмірі 34000,00 грн.
Позивач оскаржує дії Державної служби з безпеки на транспорті щодо направлення Постанови № 00010927 на примусове виконання до виконавчого органу. 
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення)сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
За приписами пункту 6 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення ( ст. 26 Закону № 1404-VIII ).
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо направлення на примусове виконання Постанови від 11.07.2023 серії АА № 00010927 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, відносно позивача/правопорушника ОСОБА_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладання штрафу у подвійному розмірі 34 000,00 грн.
З матеріалі справи слідує, що Державною службою України з безпеки на транспорті винесена Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 11.07.2023 № 00010927 (далі - Постанова №00010927), якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 7000,00 грн.
Відповідно до ч. 9 ст. 285 КУпАП, особливості вручення постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), визначаються статтями 279-1, 279-2, 279-5, 279-6 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.4-6 ст. 279 – 5 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).
Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання.
У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.
Вказану постанову серії АА № 00010927 від 11.07.2023 було направлено   ОСОБА_2 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0600032346747 на поштову адресу позивача вул. Мелетія Смотрицького, буд. 15 м. Рівне, Рівненський р-н., Рівненська обл., 33019.
В подальшому 25.08.2023 лист №0600032346747 було повернуто списком поштових відправлень №816 на поштову адресу Укртрансбезпеки.
Підстава повернення «за закінченням терміну зберігання», про що свідчить відмітка поштового штемпелю.
Статтею 291 КУпАП визначено порядок набрання постановою адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення законної сили.
Так, відповідно до частини першої вказаної статті, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу (ч 2 ст. 291 КУпАП).
Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення ( ч.3 ст. 291 КУпАП).
Отже, постанова серії АА №00010927 від 11.07.2023 набрала законної сили 25.08.2023 після отримання повернення поштового відправлення позначкою про невручення у відповідності до статті 291 КУпАП.
Відповідно до частин третьої та четвертої ст. 299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу. Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Частинами першою та другою статті        300-2        КУпАП  визначено, що       у разі сплати особами, зазначеними у статті        14-3        цього        Кодексу, штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті така постанова вважається виконаною.
У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили.
З моменту набрання законної сили постанови серії АА №00010927 від 11.07.2023, а саме з 25.08.2023 розпочався десятиденний строк для сплати штрафу або оскарження зазначеної постанови, що передбачено статтею 300-2 КУпАП.
Таким чином, перебіг строку добровільного виконання постанови Укртрансбезпеки серії АА №00010927 від 11.07.2023 закінчився 04.09.2023.
До 24.09.2023 постанова АА №00010927 від 11.07.2023 підлягала пред?явленню до виконання в примусовому порядку.
Водночас відповідно до частини третьої вказаної статті 300-2 КУпАП, у разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.
Позивач 12.09.2023 оскаржила до суду постанову серії АА № 00010927 11.07.2023. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.10.2023 по справі №569/17330/23 адміністративний позов позивача задоволено частково, постанову серії АА №00010927 від 11.07.2023 залишено без змін.
14.12.2023 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18.10.2023 - без змін.
Отже, у зв`язку із оскарженням  позивачем постанови серії АА № 00010927 11.07.2023 до суду, строк визначений ч. 2 ст. 300-2 КУпАП,  30 днів з дня набрання постановою законної сили для примусового виконання - зупинився. 
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
29.12.2023 ОСОБА_1 було здійснено платіж на суму у розмірі 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень) за постановою серії АА № 00010927 від 11.07.2023, який 29.12.2023 було  отримано Укртрансбезпекою, про що зазначив у відзиві на позовну заяву відповідач.
04.01.2024 Відповідачем скеровано до органу виконавчої служби заяву за №151/3.7/14-24 про примусове виконання рішення, а постановою від 19.04.2024 ВП №74778418 відкрито виконавче провадження щодо виконання Постанови №00010927 про стягнення з Позивача на користь Державної служби України з безпеки на транспорті штрафу у розмірі 34000,00 грн.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції проте, що Відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством, оскільки мав правові підстави для направлення виконавчому органу до виконання виконавчого документу.
Водночас апеляційний суд висновує наступне. Гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною  вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. 
Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право – конкретизоване у законах України.
Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови,  що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в  правах (абз. 10 п. 9).
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Зміст адміністративної юстиції – ефективний судовий захист від порушень у публічно-правових відносинах.
Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Дії суб`єкта владних повноважень це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.
Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
Обов`язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів фізичних або юридичних осіб є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем - фізичною (юридичною) особою та відповідачем - суб`єктом владних повноважень; наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.
Як уже зазначало вище, позивач зазначає, що добровільно сплатив штраф у розмірі 17000,00 грн, тобто намірів ухилятися від сплати штрафу не було, а стягнення з Позивача штрафу у подвійному розмірі є невиправданим та несправедливим втручанням у право на мирне володіння майном.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обраний Позивачем спосіб захисту шляхом визнання протиправними дій Державної служби України з безпеки на транспорті щодо направлення виконавчому органу до виконання Постанови №00010927 та зобов`язання  відповідача утриматися від дій, направлених на примусове стягнення суми штрафу із позивача у розмірі 34 000 грн. не є належним способом захисту прав та інтересів, з урахуванням того, що постановою Про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2024 ВП №74778418 відкрито виконавче провадження щодо виконання Постанови №0001092 про стягнення з Позивача на користь Державної служби України з безпеки на транспорті штрафу у розмірі 34000,00 грн.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги задоволення не підлягають.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кузьміна Євгена Валерійовича – залишити без задоволення, а рішення  Рівненського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року у справі №460/4534/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Ніколін