УХВАЛА
 
19 лютого 2025 року
м. Київ
 
справа № 727/5956/23
провадження № 61-1126 ск 24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., розглянув касаційну скаргу адвоката Якименка Миколи Миколайовича на окрему ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Чернівецької міської ради, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.       У квітні 2024 року до Чернівецького апеляційного суду від адвоката Якименка М. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла апеляційна скарга на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Чернівецької міської ради, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини.
 
2.       Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 21 травня 2024 року відкрив апеляційне провадження у вказаній справі.
 
3.       Чернівецький апеляційний суд постановив, відносно адвоката Якименка М. М., окрему ухвалу від 19 серпня 2024 року та направив її до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури  Київської області з метою вирішення питання про притягнення адвоката Якименка М. М. до дисциплінарної відповідальності, оскільки на переконання суду, неприйнятна поведінка та дії адвоката Якименка М. М. у судовому засіданні свідчать про порушення ним Правил адвокатської етики та мають ознаки дисциплінарного проступку, а саме недотримання адвокатом принципу законності у відносинах з судом та іншими учасниками судового провадження, та принципів чесності і порядності під час здійснення професійної діяльності в суді.
 
4.       Обґрунтовуючи своє рішення Чернівецький апеляційний суд зазначив, що 03 квітня 2024 року до Чернівецького апеляційного суду через систему «Електронний суд» від адвоката Якименка М. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла апеляційна скарга на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2024 року. До апеляційної скарги були подані клопотання про долучення доказів; виклик у судове засідання свідків; виклик у судове засідання експертів; заслухання думки дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання Святошинську районну у м. Києві державну адміністрацію, як орган опіки та піклування за місцем проживання дитини, повторно надати висновок про доцільність визначення місця проживання дитини. 
 
5.       Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 10 липня 2024 року у задоволенні зазначених клопотань відмовив.
 
6.       13 та 14 серпня 2024 року до Чернівецького апеляційного суду від адвоката Якименка М. М. через систему «Електронний суд» надійшли аналогічні заяви-клопотання, заявлені з тих самих підстав.
 
7.       Також 15 серпня 2024 року (в день судового засідання) «Новою поштою» на адресу Чернівецького апеляційного суду повторно надійшли заяви-клопотання про долучення тих самих доказів.
 
8.       В судовому засіданні 16 серпня 2024 року адвокат Якименко М. М. підтримав клопотання, які надійшли через систему «Електронний суд» 13 та 14 серпня 2024 року і є аналогічними клопотанням, у задоволенні яких ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 10 липня 2024 року було відмовлено, і після майже двогодинного їх обґрунтування, на запитання головуючого заявив, що йому необхідно ще 8 годин для того, щоб навести свої доводи, оскільки він «ще навіть не почав пояснювати». На зауваження головуючого та члена колегії щодо надання обґрунтувань в межах заявленого клопотання, не реагував. При цьому заявив суду, що двомісячний строк розгляду справи ще не закінчився, тому ще є час для розгляду і суд не позбавлений права продовжити строк апеляційного розгляду справи.
 
9.       В судовому засіданні 19 серпня 2024 року адвокат Якименко М. М., на запитання головуючого щодо клопотань, які надійшли до суду «Новою поштою», заявив, що вони є аналогічними тим, що ним заявлялися раніше і тим, що надійшли до системи «Електронний суд», однак наполягав, щоб суд їх розглянув. 
 
10.   Протокольною ухвалою колегія суддів визнала дії Якименка М. М. щодо подання клопотань (заяв) для вирішення питань, які вже вирішено судом, зловживанням процесуальними правами, та залишила вказані клопотання без розгляду. З метою припинення зловживання адвокатом процесуальними правами ухвалено застосувати до адвоката Якименка М. М. захід процесуального примусу у виді попередження.
 
11.   Після переходу до стадії дослідження доказів Якименко М. М., посилаючись на вимоги частини 1 статті 235 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), наполягав, щоб суд у повному обсязі оголосив наявні в матеріалах справи докази, зокрема, висновки фахівців психологів. Також наполягав на дослідженні всіх томів справи, вказував які дії має вчинити суд, перебивав головуючого, на зауваження не реагував, неодноразово заявляв заперечення на дії головуючого, які були відхилені судом.
 
12.   Після роз`яснення суддею-доповідачем положень статті 367 ЦПК України, Якименко М. М. продовжував перебивати головуючого, повторно посилаючись на статті 235 та 239 ЦПК України, наполягав на повному дослідженні доказів або хоча б шляхом зчитування резолютивної частини вказуючи при цьому, які докази він вважає за необхідне досліджувати, після зауважень головуючого продовжував порушувати порядок в судовому засіданні, чим перешкоджав розгляду справи.
 
13.   Надаючи оцінку зазначеним вище обставинам, з огляду на приписи процесуального закону, суд визнав дії Якименка М.М. щодо заявлення повторних заяв та клопотань про дослідження доказів, без іншого обґрунтування своєї правової позиції, та створення перешкод у здійсненні судочинства зловживанням процесуальними правами та застосував до нього захід процесуального примусу у виді видалення із зали судового засідання шляхом припинення його участі у відеоконференції.
 
14.   Крім того, згідно з технічним записом судових засідань, адвокат Якименко М. М. під час розгляду справи неодноразово заявляв клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні у зв`язку з неможливістю розгляду справи у відсутність представників третіх осіб. Після відмови у задоволенні клопотання адвокатом повторно заявлялися аналогічні клопотання з тих самих підстав. 
 
15.   В судовому засіданні 16 серпня 2024 року, після відмови у задоволенні клопотання про оголошення перерви (у зв`язку неможливістю слухання справи у відсутності представників третіх осіб), адвокат Якименко М. М. наполягав на тому, щоб головуючий роз`яснив учасникам процесу право заявляти відводи, щоб запитав у них чи довіряють вони складу суду, вказав на те, що головуючий не роз`яснив ОСОБА_1 його права в судовому засіданні. Потім заявив відвід головуючому, при цьому зазначивши, що ця заява ним вже підготовлена заздалегідь в письмовому вигляді і надіслана на адресу суду. 
 
16.   Проаналізувавши дії адвоката Якименка М. М. в ході судового розгляду справи, суд вважає, що вони вчинені з порушенням статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та встановленого частиною третьою статті 216 ЦПК України порядку ведення судового засідання, з явною неповагою до суду та інших учасників судового процесу.
 
17.   В ході розгляду справи адвокат Якименко М. М. неодноразово робив зауваження суду, на запитання головуючого не відповідав, натомість сам ставив запитання суддям, ігнорував вимоги головуючого та члена колегії суддів щодо дотримання порядку у судовому засіданні, при цьому просив роз`яснити вчинені судом процесуальні дії. Після доповіді головуючого, при наданні пояснень, Якименко М. М. заявив клопотання, в якому просив суддю-доповідача «роз`яснити яка в нас стадія розгляду справи», поводив себе зухвало, сперечався, на зауваження не реагував.
 
18.   Під час розгляду справи, перебиваючи головуючого, адвокат Якименко М. М. зазначав про незаконність дій судді, після відмови у задоволенні клопотань, не погоджуючись з діями головуючого, неодноразово заявляв заперечення на його дії та не погоджуючись з ухвалою суду про їх відхилення, продовжував, незважаючи на зауваження суду, порушувати встановлений в судовому засіданні порядок, що свідчить про спрямованість його дій на затягування судового розгляду справи.
 
19.   У зв`язку з такими діями представника ОСОБА_1 - адвоката Якименка М. М., які призвели до тривалого розгляду справи, суд вимушений був неодноразово оголошувати перерви в судовому засіданні.
 
20.   З урахуванням наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що поведінка адвоката Якименка М. М. не узгоджується як з приписом статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  щодо обов`язку поваги до суду, так із принципами адвокатської етики, які визначені у Правилах адвокатської етики. Неналежна поведінка представника у судовому засіданні негативно позначається на авторитеті правосуддя, а також підриває престиж адвокатської професії.
 
21.   Обґрунтовуючи касаційну скаргу Якименко М. М. вказує на те, що протягом розгляду справи в суді апеляційної інстанції він, здійснюючи представництво інтересів свого клієнта, керувався узгодженої з ним правовою позицією.
 
22.   Послідовно наполягаючи на повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні обставин справи він, роблячи усе можливе задля надання належної правової допомоги своєму клієнту, детально обґрунтовував кожне клопотання та наполягав на дослідженні усіх матеріалів справи, а не окремих сторінок окремих томів, наполегливо відстоюючи інтереси клієнта спрямовані на встановлення порушень допущених судом першої інстанції та усунення таких порушень.
 
23.   Вказує на те, що не проявляв неповаги до суду та інших учасників судового процесу, не допускав нецензурних висловлювань, образ та безпідставних звинувачень. А керуючись Правилами адвокатської етики не йшов на компроміси, що суперечать інтересам клієнта, які є пріорітетними перед всіма іншими інтересами та міркуваннями, що пов`язані із відносинами адвоката з судом.
 
24.   Крім цього вказує на те, що суд вже застосовував до нього заходи процесуального примусу - попередження та видалення із зали судового засідання, тобто він не може бути притягнутий до юридичної відповідальності двічі.
 
25.   За таких обставин Якименко М. М. зазначає про незаконність та необґрунтованість окремої ухвали Чернівецького апеляційного суду.
 
26.   Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.
 
27.   Фактичні обставини поведінки адвоката Якименка М. М., наведені судом в оскаржуваній ухвалі, підтверджуються матеріалами справи, які містяться в Електронному суді, зокрема, протоколами судового засідання в режимі конференції № 3238782 від 16 серпня 2024 року та №№ 3240208, 3242669, 3243596 від 19 серпня 2024 року і доданими до нихвідеозаписами.
 
28.   Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є: верховенство права, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
 
29.   Нормами статті 43 ЦПК України також встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати докази, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
 
30.   При цьому учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
 
31.   У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
 
32.   За приписами статті 214 ЦПК України при одноособовому розгляді справи суддя, який розглядає справу, є головуючим у судовому засіданні. При колегіальному розгляді справи головуючим у судовому засіданні є суддя-доповідач, визначений Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час розподілу справи. Головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. У разі виникнення заперечень у будь-кого з учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів щодо дій головуючого ці заперечення заносяться до протоколу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу. Головуючий вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.
 
33.   Також, частинами третьою та четвертою статті 216 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу, а також інші особи, присутні в залі судового засідання, зобов`язані беззаперечно виконувати розпорядження головуючого, додержуватися в судовому засіданні встановленого порядку та утримуватися від будь-яких дій, що свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил. За прояв неповаги до суду винні особи притягуються до відповідальності, встановленої законом. Питання про притягнення учасника справи або іншої особи, присутньої в залі судового засідання, до відповідальності за прояв неповаги до суду вирішується судом негайно після вчинення правопорушення, для чого у судовому засіданні із розгляду справи оголошується перерва, або після закінчення судового засідання.
 
34. Статтею 129 Конституції України встановлено, що за неповагу до суду чи судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності.
 
35.   Прояв неповаги до суду чи судді з боку осіб, які є учасниками процесу або присутні в судовому засіданні, має наслідком відповідальність, установлену законом (стаття 50 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). 
 
36.   В рекомендаціях щодо притягнення до відповідальності за неповагу до суду, схвалених рішенням Ради суддів України від 04 листопада 2016 року № 74 (зі змінами) зазначено, що повага до суду є чинником належного функціонування правової держави. Закон вимагає від учасників процесу, або присутніх у судовому засіданні осіб, наявність поваги до суду як одного із інститутів державної влади. За останні роки в Україні все більш набуває свого поширення публічна демонстрація такої форми правового нігілізму як прояв неповаги до суддів та суду зокрема. Розповсюдженість означеного негативного явища обумовлює неможливість виконання судовою владою своїх функцій у повному обсязі. Адже в результаті вчинення діянь, що посягають на авторитет судової влади, фактично нівелюється принцип всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи будь-якої категорії. У загальному підсумку поширення прояву неповаги до суду, уникнення винними особами юридичної відповідальності за чинення такого правопорушення, відсутність забезпечення приміщень судів належною охороною призводить до невиконання українською державою своїх зобов`язань щодо забезпечення права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Жоден випадок прояву неповаги до суду не повинен залишатись без належного реагування суддів.
 
37.   В преамбулі Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, зі змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 2019 року 15 лютого 2019 року, (далі - Правила) зазначено, що надзвичайна важливість функціонального навантаження адвокатури вимагає від адвокатів слідування високим етичним стандартам поведінки. При цьому специфіка, комплексний характер обов`язків, що покладені на адвокатуру, обумовлюють необхідність збалансування засад служіння адвоката інтересам окремого клієнта та інтересам суспільства в цілому, дотримання принципів законності і верховенства права. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних професійних обов`язків адвоката. Правила адвокатської етики (далі по тексту - Правила) мають на меті уніфіковане закріплення традицій і досвіду української адвокатури в сфері тлумачення норм адвокатської етики, а також загальновизнаних деонтологічних норм і правил, прийнятих у міжнародному адвокатському співтоваристві.
 
38.   Статтею 12 Правил також визначено, що всією своєю діяльністю адвокат повинен стверджувати повагу до адвокатської професії, яку він уособлює, її сутності та громадського призначення, сприяти збереженню та підвищенню поваги до неї в суспільстві. Цього принципу адвокат зобов`язаний дотримуватись у всіх сферах діяльності: професійній, громадській, публіцистичній та інших. При здійсненні професійної діяльності адвокат зобов`язаний дотримуватись загальноприйнятих норм ділового етикету, в тому числі щодо зовнішнього вигляду.
 
39.   Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам (стаття 7 Правил).
 
40.   Статтею 42 Правил також визначено, що представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил.
 
41.   Під час здійснення професійної діяльності в суді адвокат повинен бути добропорядним, поводити себе чесно та гідно, стверджуючи повагу до адвокатської професії. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи (стаття 44 Прави).
 
42.   Також стаття 45 Правил, окреслюючи стандарти культури поведінки адвоката у відносинах з іншими учасниками судового провадження, зобов`язує адвоката у відносинах з іншими учасниками судового провадження бути стриманим і коректним, реагувати на неправильні дії або вислови цих осіб у формах, передбачених законом, зокрема у формі заяв, клопотань, скарг тощо, бути тактовним при допиті підсудних, потерпілих, сторін у цивільному процесі, свідків та інших осіб.
 
43.   Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
 
44.   Тобто процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.
 
45.   Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою, укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (частина друга статті 44 ЦПК України).
 
46.   За змістом зазначеної частини цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами не є вичерпним.
 
47.   Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
 
48.   Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали (стаття 143 ЦПК України).
 
49.   Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 (провадження № 61-14448 св 20) зазначив, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи.
 
50.   Також Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 345/2935/21 (провадження № № 61-2472 св 22) вказав на те, що зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.
 
51.   Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі 910/1873/17).
 
52.   Також Верховний Суд у постанові від 12 серпня 2019 року у справі № 905/945/18 вказав: «За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку, що дії скаржника (заявлення завідомо безпідставного відводу заздалегідь виготовленого та роздрукованого) ставлять під сумнів його бажання розглядати подану ним апеляційну скаргу та спрямовані на свідоме невиправдане затягування судового процесу, перешкоджають іншим учасникам процесу використовувати наявні засоби правового захисту, чим порушують їх права».
 
53.   Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява №3236/03), «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року (заява №52854/99), «Нєлюбін проти Росії» від 02 листопада 2006 року (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
54.   Враховуючи викладене, беручи до уваги обґрунтування окремої ухвали Чернівецького апеляційного суду та доводи касаційної скарги, Верховний Суд доходить висновку, що дії суду апеляційної інстанції є обґрунтованими, а наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди скаржника із оскаржуваною окремою ухвалою.
 
55.   Також не беруться до уваги доводи касаційної скарги стосовно повторного притягнення Якименка М. М. до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення, оскільки підставою для постановлення окремої ухвали була неприйнятна поведінка та дії адвоката Якименка М. М. у судових засіданнях, з явною неповагою до суду та інших учасників судового процесу.
 
56.   Верховний Суд окремо зауважує, що відповідно до частини третьої статті 214 ЦПК України учасник справи, який не погоджується з діями головуючого, може висловити з цього приводу заперечення, які заносяться до протоколу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу, а також може оскаржити допущені на його переконання судом процесуальні порушення до суду вищестоящої інстанції, однак позбавлений права неодноразово наполягати на повторному розгляді клопотань, які суд уже розглянув, чи вчиненні судом певних процесуальних дій, результат яких не задовольняє такого учасника справи.
 
57.   Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
58.   Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
1.       Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Якименка Миколи Миколайовича на окрему ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 серпня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Чернівецької міської ради, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини.
 
2.       Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                       В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров