ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 р.	Справа № 539/3696/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
     представника позивача: Отрох А. В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Пилипчук М.М., м. Лубни, повний текст складено 20.11.24 у справі № 539/3696/24
          за позовом      ОСОБА_1  
          до     ІНФОРМАЦІЯ_1 
          про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також – відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 26 серпня 2024 року № 928, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17 000 грн; закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2024 року позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вказує на те, що оскаржуваною постановою № 928 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, проте суд першої інстанції у своєму рішенні надавав оцінку діям позивача в межах ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що свідчить про невірну кваліфікацію його дій, а також виходить за межі повноважень суду першої інстанції у справі про оскарження постанови суб`єкта владних повноважень. Звертає увагу на ненадання належної оцінки у оскаржуваному судовому рішенні тим обставинам, що в у постанові про адміністративне правопорушення відсутня вказівка на порушений нормативно-правовий акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; в оскаржуваній постанові не вказано ні місця, ні часу вчинення правопорушення; станом на дату ухвалення рішення 20.11.2024 закінчився строк притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 20 липня 2024 року видав розпорядження № 13/1398, яким зобов`язав оповістити військовозобов`язаних, що перебувають на військовому обліку у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» (далі – ТОВ  «БЗК»), зокрема і ОСОБА_1 , про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язав забезпечити прибуття, зокрема і ОСОБА_1 , 24 липня 2024 року о 09.00 год за відповідною адресою з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави.
На виконання розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 липня 2024 року № 13/1398 ТОВ «БЗК» видало Наказ від 22 липня 2024 року № 07/22, яким оповіщено військовозобов`язаних працівників указаного товариства, які перебувають на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема і ОСОБА_1 (список працівників згідно з додатком № 1), доведено до їх відома щодо прибуття 23 та 24 липня 2024 року о 09.00 год до ІНФОРМАЦІЯ_2 , увільнено вказаних працівників від виконання службових обов`язків 23 та 24 липня 2024 року, доведено до цих працівників зміст статей 336, 337 Кримінального кодексу України та статей 210, 210-1, 211 КУпАП.
Згідно з додатком № 1 до Наказу від 22 липня 2024 року № 07/22 ОСОБА_1 під підпис ознайомлений з указаним наказом.
Як убачається з матеріалів справи, 24 липня 2024 року о 09.00 год ОСОБА_1 не з`явився за відповідною адресою з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави.
31 липня 2024 року тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до начальника СПД № 2 ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області зі зверненням № 13/1466 щодо доставлення громадян, зокрема і ОСОБА_1 , для складення протоколів про адміністративні правопорушення.
Головним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол про адміністративне правопорушення від  22  серпня 2024 року № 13/1646, за змістом якого ОСОБА_1 після перевірки працівниками Національної поліції по базі Інформаційного порталу Національної поліції був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 за порушення правил військового обліку, а саме: неявці за розпорядженням на підприємство. Правопорушення, що передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП, вчинено в особливий період.
ОСОБА_1 роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10.00 год 26 серпня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 (кабінет № 25), що підтверджується підписом позивача у відповідній графі зазначеного протоколу.
Крім того, ОСОБА_1 у протоколі від 22 серпня 2024 року № 13/1646 власноручно зазначив, що не з`явився за розпорядженням до ІНФОРМАЦІЯ_2 в зв`язку із сімейними обставинами. Вказував, що своє правопорушення визнає.
Згідно з постановою по справі про адміністративне правопорушення від 26 серпня 2024 року № 928, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 після перевірки працівниками Національної поліції по базі Інформаційного порталу Національної поліції був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 за порушення правил військового обліку, а саме неявці за розпорядженням на підприємство. Правопорушення, що передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП, вчинено в особливий період. Враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП, на нього накладено штраф у розмірі 17 000 грн.
Не погодившись із цією постановою, позивач звернувся до суду із позовом про визнання її протиправною та скасування, закриття провадження у справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові, спірна постанова винесена уповноваженою на те особою, у порядку та спосіб, що визначені КУпАП, із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
Частинами першою та другою статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також установлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
За приписами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбаченіст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.
Згідно зі ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до частини першої статті 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 210 КУпАП).
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3 ст. 210 КУпАП).
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, – за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Отже, на дату вчинення правопорушення діяв особливий період.
За змістом Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі – Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі – районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
Згідно зі статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Підприємства, установи і організації зобов`язані забезпечувати своєчасне оповіщення і прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою – п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів із подальшою компенсацією витрат за здійснення такого процесу з Державного бюджету України, яка здійснюється не пізніше ніж через місяць після подання відповідного звернення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абзац сьомий частини першої статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, пунктом 13 якого визначено, що керівники підприємств, установ, організацій з отриманням розпорядження відповідного голови (начальника) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації) або відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування: видають наказ керівника підприємства (установи, організації) про проведення оповіщення резервістів та військовозобов`язаних, у якому зазначаються підстава та мета видання, перелік осіб, які підлягають оповіщенню, дата, час та місце їх прибуття, способи доставки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який надіслав розпорядження, відповідальні особи за здійснення оповіщення, порядок здійснення контролю за оповіщенням та прибуттям військовозобов`язаних, інші питання; організовують через відповідальних осіб здійснення оповіщення у робочий час працівників підприємства (установи, організації) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис; здійснюють на підприємстві (в установі, організації) інформаційне забезпечення призову резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації; повідомляють письмово у триденний строк районному (міському) територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про результати оповіщення та виконання резервістами та військовозобов`язаними вимог законодавства; забезпечують прибуття резервістів та військовозобов`язаних шляхом їх перевезення від підприємства (установи, організації) до пунктів збору районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або військових частин чи звільнення їх від виконання обов`язків з урахуванням часу, необхідного для прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та у разі потреби часу на зворотній шлях; невідкладно інформують відповідний районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про працівників, які відмовилися від отримання повісток, та працівників, які написали заяви про звільнення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України – за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, – на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України – за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України – за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, – за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
За викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (пункт 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560).
Правила військового обліку визначені (надалі - Правила) у Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (надалі - Порядок № 1487), на виконання вимог ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з п.п. 2 п. 1 Правил призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є факт нез`явлення ОСОБА_1 за відповідною адресою з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави.
Судом установлено, що на виконання розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 липня 2024 року № 13/1398 ТОВ «БЗК» видало Наказ від 22 липня 2024 року № 07/22, яким оповіщено військовозобов`язаних працівників указаного товариства, що перебувають на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема і ОСОБА_1 (список працівників згідно з додатком № 1), доведено до їх відома щодо прибуття 23 та 24 липня 2024 року о 09.00 год до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з додатком № 1 до Наказу від 22 липня 2024 року № 07/22 ОСОБА_1 під підпис ознайомлений з указаним наказом.
Відтак суд апеляційної інстанції при оцінці доказів дійшов висновку про належне повідомлення позивача щодо необхідності з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 та 24 липня 2024 року о 09.00 год за відповідною адресою з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави.
24 липня 2024 року о 09.00 год. за відповідною адресою ОСОБА_1 не з`явився.
22 серпня 2024 року органами Національної поліції доставлено ОСОБА_1 на підставі звернення від 31 липня 2024 року № 13/1466 щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення, до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складення протоколу про адміністративне правопорушення.
У протоколі від 22 серпня 2024 року № 13/1646 ОСОБА_1 власноручно зазначив, що не з`явився за розпорядженням до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із сімейними обставинами. Вказував, що своє правопорушення визнає.
Водночас позивач не повідомив поважних причин неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як того вимагає пункт 23 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, а саме: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
Таких доводів не містить і позовна заява. До позовної заяви, як і до апеляційної скарги,  не додано належні та допустимі докази, що підтверджують поважні причини неприбуття ОСОБА_1 24 липня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
26 серпня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесена постанова № 928 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до положень статті 280 КУпАП відповідачем встановлено що:
- адміністративне правопорушення вчинено ОСОБА_1 , факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується Протоколом про адміністративне правопорушення 22 серпня 2024 року № 13/1646, в якому зафіксовано суть адміністративного правопорушення;
- вина позивача підтверджується тим, що він без повідомлення належних причин поважності у встановлений термін не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим до органів Національної поліції було подано звернення для доставлення до вказаного центру комплектування та соціальної підтримки громадянина, який вчинив адміністративне правопорушення, та який підлягає адміністративній відповідальності. Зазначеною бездіяльністю військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив свій обов`язок, а також законодавство щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
У зв`язку з цим матеріали адміністративного правопорушення передано на розгляд начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач у повній мірі з`ясував та врахував усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до статті 280 КУпАП, які також підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 20 липня 2024 року № 13/1398, Наказом ТОВ «БЗК» від 22 липня 2024 року № 07/22, додатком № 1 до Наказу від 22 липня 2024 року № 07/22, зверненням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 до начальника СПД № 2 ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області від № 13/1466, протоколом про адміністративне правопорушення від 22 серпня 2024 року № 13/1646.
ОСОБА_1 своїм підписом у протоколі від 22 серпня 2024 року № 13/1646 засвідчив, що йому роз`яснено зміст статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП. У графі «пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності» позивач зазначив: «своє правопорушення визнаю».
Крім того, з протоколу від 22 серпня 2024 року № 13/1646 вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний у можливості скористатися правом на адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, що підтверджується його особистим підписом.
Протоколом від 22 серпня 2024 року № 13/1646 позивача під підпис повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10.00 год. 26 серпня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет № 25.
Зазначений протокол про притягнення до адміністративної відповідальності від 22 серпня 2024 року № 13/1646 долучений до матеріалів справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що протокол про адміністративне правопорушення містить всі необхідні реквізити та відомості, передбачені статтею 256 КУпАП, зокрема: опис суті адміністративного правопорушення, що є достатнім для кваліфікації дій позивача за ч. 3 ст. 210 КУпАП, містить відомості про роз`яснення позивачу прав, передбачених статтею 268 КУпАП, а також повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення о 10.00 год. 26 серпня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет № 25, вручення примірника протоколу позивачу, про що позивачем поставлені власноручні підписи, що власне й не заперечується позивачем, тому безпідставними є доводи позивача щодо складення вказаного протоколу з порушенням вимог закону.
Протокол про адміністративне правопорушення від 22 серпня 2024 року № 13/1646 складений головним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , при цьому у суду відсутні підстави вважати, що остання не є уповноваженою особою відповідача на складання протоколу про адміністративне правопорушення, тому безпідставними є доводи позивача в цій частині (щодо складення протоколу неуповноваженою особою).
У протоколі про правопорушення від 22 серпня 2024 року № 13/1646 та постанові по справі про адміністративне правопорушення від 26 серпня 2024 року № 928 зазначено про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП.
Колегія суддів відхиляє посилання представника позивача на порушення строків накладення адміністративного стягнення з огляду на те, що станом на дату ухвалення рішення судом першої інстанції 20.11.2024 закінчився строк притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, саме оскаржуваною постановою від 26 серпня 2024 року № 928, прийнятою в межах строків, визначених ч. 7 ст. 38 КУпАП.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
В той же час колегія суддів не бере до уваги і доводи представника позивача щодо відсутності в оскаржуваній постанові посилання на нормативно-правовий акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення, так як ст. 210 КУпАП України передбачає відповідальність саме за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Враховуючи викладене у сукупності, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові, оскаржувана постанова винесена уповноваженою на те особою, в порядку та спосіб, що визначені КУпАП, із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи, є законним і обґрунтованим.
Зазначення судом першої інстанції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з огляду на наведені у мотивувальній частині рішення висновки, є опискою та не може бути підставою для його скасування, оскільки фактично суд першої інстанції надавав оцінку діям позивача в межах ч. 3 ст. 210 КУпАП, що визначена постановою по справі про адміністративне правопорушення від 26 серпня 2024 року № 928.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи приписи статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.11.2024 у справі № 539/3696/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова