УХВАЛА
27 грудня 2024 року 
м. Київ
справа № 219/8646/21
провадження № 61-17263ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області, Служба у справах дітей Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, Костянтинівська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області про встановлення способу зустрічі з неповнолітньою дитиною,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області, Служба у справах дітей Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, Костянтинівська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області, про встановлення способу зустрічі з неповнолітньою дитиною.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду 
від 21 листопада 2024 року, позов   ОСОБА_2 задоволено частково. 
Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення регулярних зустрічей з 10 до 14 години кожну першу та третю суботу місяця та кожну другу та четверту неділю місяця, за місцем проживання дитини та у присутності матері ОСОБА_1 , зобов`язавши ОСОБА_1 повідомляти батька ОСОБА_2 будь-якими засобами зв`язку (мобільного зв`язку, SMS-повідомлень, за допомогою месенджерів, на адресу електронної пошти, тощо) про зміну місця перебування/проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.
25 грудня 2024 року  ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник має заначити відомості про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах.
Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи. 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону, оскільки як на підставу оскарження судових рішень, окрім іншого, вона посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносин. Однак, зміст касаційної скарги не містить належного обґрунтування відсутності висновку Верховного Суду відносно застосування конкретних норм права до спірних правовідносин. 
Також у касаційній скарзі заявниця узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права та зазначає постанови Верховного Суду  від 28 листопада 2018 року 
у справі № 754/22/17, від 06 травня 2020 року у справі № 462/7279/18, 
від 02 вересня 2020 року у справі № 520/6084/18, в яких суд касаційної інстанції сформулював певні правові висновки, однак не конкретизує, які саме висновки Верховного Суду, не застосували чи неправильно застосували суди попередніх інстанцій.
Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України заявниці необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, а також докази направлення копій касаційної скарги усім учасникам справи.
Частиною шостою статті 43 ЦПК України встановлено, що процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Таким чином, заявниці необхідно надати суду докази надсилання копії уточненої редакції касаційної скарги усім учасникам справи, які не мають електронного кабінету.
Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги заявницею не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі. 
Зважаючи на те, що позовну заяву подано у вересні 2021 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2021 року.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року становив 2 270, 00 грн.
Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 908, 00 грн (2 270, 00 грн х 0,4) (редакція Закону України «Про судовий збір» на момент подання позовної заяви).
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Отже, враховуючи характер спору та зміст касаційної скарги, заявниці необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі за вимогу немайнового характеру, щоіз застосуванням коефіцієнту 0,8 складає 1 452, 80 грн (908 грн х 200% х 0,8).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерському районі, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Не усунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.
Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявниці строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до
15 січня 2024 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                          Є. В. Синельников