ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 березня 2025 року           справа №200/6203/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №200/6203/24 (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльність командування військової частини та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                         УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №191 від 04.04.2022 року, щодо зняття ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення;
- зобов`язати військову частину нарахувати на виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення з 04.04.2022 року по 19.05.2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 за період перебування в полоні російської федерації з 19.05.2022 року по 31.01.2024 року;
- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду ОСОБА_1 за період перебування в полоні російської федерації з 19.05.2022 року по 31.01.2024 року;
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) про результати службового розслідування №1221 від 13.05.2024 року, в частині невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди та грошового забезпечення;
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п.8 наказу Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №191 від 04.04.2022, щодо визнання ОСОБА_1 таким, що вчинив дезертирство та зняття з 15.03.2022 з усіх видів забезпечення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів зазначає, що Верховний Суд в постанові від 13 червня 2024 року по справі №420/9472/23 зокрема зазначив: «Оскільки суди попередніх інстанцій встановили, що позивач з 24 лютого 2022 року не вийшла з окупованої території у визначені райони дислокації військової частини НОМЕР_3 та була відсутня за місцем служби, Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про те, що дії військової частини щодо призупинення виплати грошового забезпечення відповідають приписам Порядку № 260».
Отже, суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду викладених в постанові від 13 червня 2024 року по справі №420/9472/23,
Також зазначає, що суд першої інстанції фактично констатує, що дезертирство є самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу, а потім констатує те, що нібито факт дезертирства не може бути встановлений наказом відповідача, відповідно й наслідків передбачених п. 15 Розділу І Порядком №260 зняття з усіх видів забезпечення він не може мати, бо нібито дана норма передбачає призупинення виплати грошового забезпечення у разі самовільного залишення військової частини або місця служби.
Згідно з п. 15 розділу І Порядку №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини. З матеріалів службового розслідування встановлено, що позивач з 15 березня 2022 року не вийшов з окупованої території у визначені райони дислокації військової частини НОМЕР_1 та був відсутній за місцем служби. Отже, дії військової частини НОМЕР_1 щодо призупинення виплати грошового забезпечення відповідають приписам Порядку №260.
Посилання позивача на нібито призупинення служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.04.2022 №191 не відповідають дійсності, оскільки даним наказом позивача з 15 березня 2022 року знято з усіх видів забезпечення та припинено виплати відповідно до п 15 розділу I Порядку №260, відтак позивач з 15 березня 2022 року не виконує обов`язки військової служби та рахується, як такий що вчинив дезертирство. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 діяла в межах законодавства, а підстави для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.04.2022 №191 відсутні.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.04.2020 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія електрика. (Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №152 від 15.04.2020).
Згідно з повідомленням від 06.02.2024 №09-07/1369 Державного підприємства “Український Національний Центр Розбудови Миру”, позивач в ході збройної агресії Російської Федерації проти України перебував у полоні та був звільнений 31.01.2024.
У наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №191 від 04.04.2022, зазначено вважати позивача таким, що вчинив дезертирство, зняти з усіх видів забезпечення та припинити виплати з 15.03.2022.
Підстава: повідомлення старшого в постійному пункті дислокації вх. №4126 від 04.04.2022, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2022.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №271 від 14.05.2022 наказом позивач вважається таким, що вчинив дезертирство в зоні збройного конфлікту, при здійснені ним заходів із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванням збройної агресії російської федерації в Донецькій області, при захисті Батьківщини під час воєнного стану, зарахувати в розпорядження командира військової частини з 14.05.2022.
Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.05.2022 №87-PC.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №40 від 08.02.2024 позивача, який перебував в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що в ході збройної агресії російської федерації проти України перебував у полоні та був звільнений 31.01.2024 та з 31.01.2024 перебуває на реабілітації у Медичному центрі "Нові Санжари" Національної гвардії України.
Підстава: рапорт підполковника ОСОБА_2 вх. №5359 від 08.02.2024, довідка Державного підприємства "Український національний центр розбудови миру" від 06.02.2024 №09-07/1369.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2024 №528 було призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов що сприяли самовільному залишенню військової частини позивачем. Службове розслідування призначено відповідно до вимог ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони від 21.11.2017 №608 та на підставі рапорту заступника командира з морально – психологічного забезпечення начальника відділення з морально – психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2024 вх. №6822.
За наслідками проведення службового розслідування було складено акт службового розслідування від 28.03.2024, в якому заначено наступне.
З рапорту заступника командира з морально – психологічного забезпечення начальника відділення з морально – психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2024 вх. №6822 та на підставі письмових пояснень військовослужбовців, які були звільнені з полону (старшого сержанта ОСОБА_3 , штаб – сержанта ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_5 ), стало відомо, що позивач на початку повномаштабного вторгнення країни – агресора на територію України самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .
Згідно з письмовими поясненнями позивача, він по команді поїхав до АДРЕСА_1 . Позивач ніс службу в Маріупольській загальноосвітні школі №20, де знаходився пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 . Згодом підрозділ позивача було передислоковано на завод ім. Ілліча в АДРЕСА_1 .
На заводі ім. ОСОБА_6 позивач виконував завдання з доставки дизельного пального. Побачивши бронетранспортер та піхоту військ РФ позивач вирішив відступити в укриття та переховувався. Зв`язку не було, з командиром зв`язатись не було можливості. Позивач самостійно прийняв рішення перевдягнутись в цивільний одяг, спробувати залишити м. Маріуполь. Проїхавши блок пост незаконних збройних формувань позивач переїхав в м.Бердянськ Донецької області де переховувався на своїй квартирі а згодом був затриманий спецназом військ РФ.
Згідно з письмовими поясненнями сержанта із матеріального забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_3 , начальника директриси вогневого містечка полігону військової частини НОМЕР_1 штаб – сержанта ОСОБА_4 , начальника вогневого містечка полігону військової частини НОМЕР_1 майстра – сержанта ОСОБА_7 , оператора електрика військового стрільбища полігону військової частини сержанта ОСОБА_8 , старшого електрика-оператора військового стрільбища полігону військової частини молодшого сержанта ОСОБА_9 стало відомо, що 15.03.2022 позивач залишив тимчасове розташування особового складу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 на заводі ім. Ілліча зі зброєю.
Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що позивач самостійно прийняв рішення залишити тимчасове місце розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .
В акті зазначено, що зв`язок правопорушення з виконанням обов`язків військової служби наявний та виявляється у недисциплінованості, недбалому ставленні до своїх обов`язків, як військовослужбовця ЗСУ.
За наслідками проведення службового розслідування запропоновано наступне (п.10 акту).
10.2 За особисту недисциплінованість, неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог ст. 4,11,14,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог Кримінального кодексу України, а саме : ч.4 ст.408 КК України та на підставі п. «г» ст.48. ст.55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України позивача після повернення до військової частини притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення: «попередження про неповну службову відповідність».
10.3 Начальнику фінансово-економічної служби – головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 :
10.3.1. З 15.03.2022 припинити виплати позивачу згідно наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
10.3.2. Внести до книги обліку нестач відповідача загальну суму переплати грошового забезпечення позивача за березень 2022 року у розмірі 19354,84 грн.
10.3.3. Внести до книги обліку грошових стягнень і нарахувань відповідача загальну суму переплати грошового забезпечення позивача за березень 2022 року у розмірі 19354,84 грн. та облікувати за позивачем.
10.3.4. Утримати з позивача загальну суму переплати за березень 2022 року у розмірі 19354,84 грн.
Згідно з наказом відповідача від 31.03.2024 №777 «Про результати службового розслідування» наказано:
2. За особисту недисциплінованість, неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог ст. 4,11,14,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог Кримінального кодексу України, а саме : ч.4 ст.408 КК України та на підставі п. «г» ст.48. ст.55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України позивача після повернення до військової частини притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення: «попередження про неповну службову відповідність».
3. Начальнику фінансово-економічної служби – головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 :
3.1. З 15.03.2022 припинити виплати позивачу згідно наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
3.2. Внести до книги обліку нестач відповідача загальну суму переплати грошового забезпечення позивача за березень 2022 року у розмірі 19354,84 грн.
3.3. Внести до книги обліку грошових стягнень і нарахувань відповідача загальну суму переплати грошового забезпечення позивача за березень 2022 року у розмірі 19354,84 грн. та облікувати за позивачем.
3.4. Утримати з позивача загальну суму переплати за березень 2022 року у розмірі 19354,84 грн.
4. Начальнику полігону військової частини НОМЕР_1 , завірені належним чином копії матеріалів службового розслідування та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення щодо солдата ОСОБА_1 направити до Територіального управління Державного бюро розслідування розташованого у м. Краматорськ та ІНФОРМАЦІЯ_2 , для прийняття правового рішення.
В матеріалах службового розслідування наявне повідомлення відповідача про вчинення кримінального правопорушення у порядку ст.214 КПК України від 28.03.2024 №0989/3/3781 адресоване Директору ТУ ДБР у м. Краматорськ та до відома Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За фактом звільнення з полону позивача відповідачем на підставі наказу №397 від 13.02.2024, було проведено службове розслідування за результатам якого складено Акт службового розслідування (затверджений 11.05.2024).
У п.10 Акту, за наслідками проведеного розслідування пропоновано наступне.
10.1. Службове розслідування за фактом повернення з полону водія-електрика відділення матеріально-технічного забезпечення взводу забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , вважати завершеним.
10.2. Вважати водія-електрика відділення матеріально-технічного забезпечення взводу забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , таким що самовільно залишив місце служби з 15.03.2022 по 18.05.2022, та в його діях, вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України. За даним наказом командира військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування від 13.02.2024 № 397, результати якого будуть передані до Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Краматорськ Донецької області для прийняття правового рішення по суті.
10.3. Під час службового розслідування було встановлено факт переплати грошового забезпечення та додаткової винагороди за березень 2022 у розмірі 19354,84 грн. солдату ОСОБА_1 .. Згідно наказу №777 від 31.03.2024 про завершення службового розслідування за особисту недисциплінованість, неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог ст. 4, 11, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог Кримінального кодексу України, а саме: ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України та на підставі п. “г” ст. 48, ст. 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдата ОСОБА_1 після повернення до військової частини НОМЕР_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення: «попередження про неповну службову відповідність».
10.4. Вважати водія-електрика відділення матеріально-технічного забезпечення взводу забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 таким, що перебував в полоні з 19.05.2022 по 31.01.2024, але заходів щодо проведення відповідних виплат не здійснювати, до прийняття законного рішення в рамках кримінального правопорушення.
10.5. Начальнику фінансово-економічної служби-головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 врахувати факт переплати грошового забезпечення та додаткової винагороди за березень 2022 у розмірі 19354,84 грн. солдату ОСОБА_1 у зв`язку з ознаками кримінального правопорушення передбаченого з ч 5 ст 407, ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України. Внести в книгу нестач загальну суму переплати 19354 гривні 84 копійки.
Внести в книгу нарахувань та стягнень суму переплати грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 19354 гривні 84 копійки, облікувати за солдатом ОСОБА_1 та утримувати 20% від грошового забезпечення до повного погашення.
Врахувати факт визволення з полону водія-електрика відділення матеріально-технічного забезпечення взводу забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 при нарахуванні грошового забезпечення.
10.6. Начальнику полігону військової частини НОМЕР_1 , підготувати пакет документів для виготовлення солдату ОСОБА_1 військового квитка замість втраченого.
10.7. Начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_1 , надати солдату ОСОБА_1 довідку про обставини травми, (поранення, контузії, каліцтва) передбачену додатком 5 “Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України” затверджене наказом Міністерстві оборони України 14.08.2008 за № 402, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800.
За результатами службового розслідування відповідачем було прийнято наказ (по стройовій частині) від 13.05.2024 №1221, в якому зазначено наступне.
В ході службового розслідування встановлено, що на початку повномасштабного вторгнення держави-агресора на територію України 24.02.2022 позивач за наказом начальника полігону військової частини НОМЕР_1 , виїхав з особовим складом полігону на оборону до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .
Спираючись на письмові пояснення військовослужбовців, старшого сержанта ОСОБА_3 , прапорщика ОСОБА_4 , стало відомо, що 15.03.2022 колишній водій-електрик відділення матеріально-технічного забезпечення взводу забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 під час початку повномасштабного вторгнення країни-агресора на територію України самовільно залишив пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 на заводі ім. Ілліча зі зброєю. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №528 від 19.02.2024 було призначене службове розслідування з метою встановлення причин та умов що сприяли самовільному залишенню військової частини НОМЕР_1 колишнім водієм-електриком відділення матеріально-технічного забезпечення взводу забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 ..
З письмових пояснень позивача та старшого солдата ОСОБА_10 , які перебувають у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , стало відомо, що 24.02.2022 військовослужбовці полігону військової частини НОМЕР_1 перемістились у АДРЕСА_1 у підпорядкування військової частини НОМЕР_2 . Вранці 25.02.2022 вони переїхали до загальноосвітньої школи №20 м. Маріуполь, де заступили на бойове чергування. 15.03.2022 після того як загальноосвітня школа опинилася під ворожим авіаційним обстрілом, в той день був наказ вивезти машини із заводу ім. Ілліча щоб не було скупчення та не демаскувати позиції. Він зі старшим солдатом ОСОБА_10 , молодшим сержантом ОСОБА_11 та солдатом ОСОБА_12 вивозили автомобілі з території заводу ім. Ілліча. Повертаючись до розташування підрозділу, який базувався на заводі ім. ОСОБА_6 вони потрапили в засідку російських військових, які їхали на БТР. Почалась стрілянина. Відступивши в укриття через деякий час вони повернулися до солдата ОСОБА_12 додому. Переховуючись три доби у солдата ОСОБА_12 , вони прийняли рішення переодягнутися в цивільний одяг. Форму, автомати, військові квитки та магазини скинули до ями, яку викопали в солдата ОСОБА_12 вдома на городі. Зброя, майно та особисті документи знаходяться на тимчасово окупованій території доступ до якої обмежений.
18.03.2022 приїхав батько дружини солдата ОСОБА_12 та повідомив, що дорога до заводу ім. Ілліча контролюється російськими військовими. Також повідомив, що є виїзд з м. Маріуполь Донецької області на підконтрольну території України. Зв`язку з командиром не було. Було прийнято рішення виїжджати з міста з метою подальшого повернення до розташування військової частини НОМЕР_1 .
19.03.2022 позивач, молодший сержант ОСОБА_11 , солдат ОСОБА_12 та старший солдат ОСОБА_10 автомобілем почали виїжджати в сторону Бердянська Запорізької області. Доїхавши до околиці м. Маріуполь вони натрапили на блокпост, встановлений російськими військовими. На блокпосту в них перевірили документи, старшого солдата ОСОБА_10 зняли з машини, у нього не було документів, сказали що з`ясують його дані та відпустять, а інших пропустили через блокпост у напрямку м. Бердянськ Запорізької області. Вони приїхали в с. Новопетрівку Запорізької області до молодшого сержанта ОСОБА_11 , пересиділи у нього два дні, потім позивач поїхав до м. Бердянськ Запорізької області і переховувався на квартирі яку нещодавно купив. Він шукав як виїхати на територію України. Перевізники вже не бралися перевозити людей, тому що на блокпостах вимагали військові квитки і проводили фільтрацію. Переховуючись в себе на квартирі 19.05.2022, зі слів солдата ОСОБА_1 , він був затриманий спецназом військ російської федерації. Після затримання, позивача тримали в слідчому ізоляторі, а потім перевезли до Бердянської колонії №77, де він знаходився 1 рік. Потім позивача 15.07.2023 перевезли до м. Горлівка Донецької області, до колонії №4, де він перебував до обміну.
Згідно довідки №142 позивач, перебував на лікуванні у медичному центрі Нові Санжари Національної гвардії України з 31.01.2024 по 29.02.2024.
Враховуючи вищевикладене, з 15.03.2022 по 18.05.2022 колишній водій-електрик відділення матеріально-технічного забезпечення взводу забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 самовільно залишив пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , після чого 19.05.2022 потрапив у полон, де перебував до 31.01.2024.
З метою недопущення подібних випадків у подальшому, наказано:
2. Вважати водія-електрика відділення матеріально-технічного забезпечення взводу забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , таким шо самовільно залишив місце служби з 15.03.2022 по 18.05.2022, та в його діях, вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України. За даним наказом командира військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування від 13.02.2024 № 397, результати якого будуть передані до Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Краматорськ Донецької області для прийняття правового рішення по суті.
3. Під час службового розслідування було встановлено факт переплати грошового забезпечення та додаткової винагороди за березень 2022 у розмірі 19354 гривні 84 копійки (дев`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят чотири гривні вісімдесят чотири копійки) солдату ОСОБА_1 . Згідно наказу №777 від 31.03.2024 про завершення службового розслідування за особисту недисциплінованість, неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог ст 4, 11, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог Кримінального кодексу України, а саме: ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України та на підставі п. “г” ст. 48, ст. 55 Дисциплінарного статуту' Збройних Сил України солдата ОСОБА_1 після повернення до військової частини НОМЕР_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення: «попередження про неповну службову відповідність»
4. Вважати водія-електрика відділення матеріально-технічного забезпечення взводу забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 таким, шо перебував в полоні з 19.05.2022 по 31.01.2024, але заходів щодо проведення відповідних виплат не здійснювати, до прийняття законного рішення в рамках кримінального правопорушення.
5. Начальнику фінансово-економічної служби-головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 врахувати факт переплати грошового забезпечення та додаткової винагороди за березень 2022 у розмірі 19354 гривні 84 копійки солдату ОСОБА_1 у зв`язку з ознаками кримінального правопорушення передбаченого з ч 5 ст 407, ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України. Внести в книгу нестач загальну суму переплати 19354 грн. 84 коп. Внести в книгу нарахувань та стягнень суму переплати грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 19354 грн. 84 коп., облікувати та солдатом ОСОБА_1 та утримувати 20% від грошового забезпечення до повного погашення.
Врахувати факт визволення з полону водія-електрика відділення матеріально-технічного забезпечення взводу забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 при нарахуванні грошовою забезпечення.
6. Начальнику полігону військової частини НОМЕР_1 , підготувати пакет документів для виготовлення солдату ОСОБА_1 військового квитка замість втраченого.
7. Начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_1 , надати солдату ОСОБА_1 довідку про обставини травми, (поранення, контузії, каліцтва) передбачену додатком 5 “Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України” затверджене наказом Міністерстві оборони України 14.08.2008 за № 402, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800.
Згідно з витягом з наказу відповідача від 26.05.2024 №148 позивача вважати таким, що перебував в самовільному залишенні частини в період з 15.03.2022 по 18.05.2022.
Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування» від 13.05.№1221.
Наказом відповідача від 03.06.2024 позивача звільнено з військової служби.
Наказом відповідача від 12.06.2024 №165 позивача виключено зі списків особового складу частини та зняти з усіх видів забезпечення.
З довідки СБУ від 08.02.2024 №33/7-71/381д вбачається, що позивач дійсно в період з 19.05.2022 по 31.01.2024 перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.
Зі змісту листа №13-07-21187/24-кр від 09.08.2024 ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську вбачається, що розглянуто адвокатський запит щодо надання інформації про внесення відомостей до ЄРДР відносно військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Повідомлено, що станом на 08.08.2024 в провадженні слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську відсутні кримінальні провадження відносно військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 ..
Згідно з довідкою відповідача від 18.02.2024 №0989/10/620 про нарахований позивачу дохід за період служби з 01.01.2022 по 31.12.2023, вбачається, що з березня 2022 (окрім винагороди відповідно до ПКМУ від 28.02.2022 №168 - 19354,84 грн) по грудень 2023 грошове забезпечення позивачу не нараховувалось та не виплачувалось.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закон № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч.4 ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до п.«г» ч.2, п.«г» ч.3, п.п.«д» п.1, п.п.«в» п.2 ч.4, п.п.«е» п.1 і 2, п.п. «в» п.3 ч.5 та п.п.«е» п.1, п.п. «д» п.2, п.п.«в» п.3 ч.6 ст.26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ст.47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до п.п. «ґ» п.1 ч.4, п.п.«д» п.1 та 2 ч.5 та п.п.«д» п.1, п.п. «ґ» п. 2 ч.6 ст. 26 цього Закону.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до п. 1, 2, 3 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення).
Відповідно до п.144-1 Положення, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч. 4 ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Відповідно до ст.144-2 Положення військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Згідно з п.144-4 Положення, у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.
Щодо доводів апелянта, що судом продемонстровані юридичні суперечності, що факт дезертирства не може бути встановлений наказом відповідача, відповідно й наслідків передбачених п. 15 Розділу І Порядком №260 зняття з усіх видів забезпечення він не може мати, суд зазначає наступне.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (далі Статут).
Відповідно до ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Ст.83 Статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст.84 Статуту).
Відповідно до ч.1 ст.85 Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (ч.4 ст.85 Статуту).
За ст.86 Статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Згідно п.15 Розділу І Наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Порядок №260), грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Відповідно до ст.408 Кримінального кодексу України, дезертирством є самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.
Як встановлено матеріалами справи, згідно п.10.2 Акту службового розслідування від 11.05.2024 запропоновано вважати водія-електрика відділення матеріально-технічного забезпечення взводу забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , таким що самовільно залишив місце служби з 15.03.2022 по 18.05.2022, та в його діях, вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України. За даним наказом командира військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування від 13.02.2024 № 397, результати якого будуть передані до Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Краматорськ Донецької області для прийняття правового рішення по суті.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №191 від 04.04.2022, зазначено вважати позивача таким, що вчинив дезертирство, зняти з усіх видів забезпечення та припинити виплати з 15.03.2022.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №271 від 14.05.2022 позивач вважається таким, що вчинив дезертирство в зоні збройного конфлікту, при здійснені ним заходів із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванням збройної агресії російської федерації в Донецькій області, при захисті Батьківщини під час воєнного стану, зарахувати в розпорядження командира військової частини з 14.05.2022.
Зі змісту листа ТУ ДБР розташованого у м. Краматорську №13-07-21187/24-кр від 09.08.2024, вбачається, що станом на 08.08.2024 в провадженні слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську відсутні кримінальні провадження відносно позивача.
Зі змісту листа ТУ ДБР розташованого у м. Мелітополі №17-07-15301/2024 від 12.08.2024, вбачається, що на адресу ТУ ДБР у м. Мелітополі матеріали службового розслідування щодо факту дезертирства або самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 не надходили. В провадженні слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі відсутні кримінальні провадження відносно позивача, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 407-408 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Таким чином, відповідач зазначаючи без правових на те підстав в наказі від 04.04.2022 №191 «вважати позивача таким, що вчинив дезертирство» визнав позивача винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.408 КК України, що є неприпустимим.
Так, суд першої інстанції згідно матеріалів службового розслідування від 31.03.2024 та від 13.05.2024, констатував факт дезертирства, але зазначив що зняття з усіх видів забезпечення передбачено Порядком № 260.
Колегія суддів погоджується з висновком, що факт дезертирства не може бути встановлений наказом відповідача.
Згідно з п.15 розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Разом з тим, аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Докази внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення суду не надані.
Таким чином, суд дійшов висновку, що наказ відповідача в частині що стосується позивача від 04.04.2022 №191 прийнято не в спосіб та порядок визначений законодавством, підлягає скасуванню та відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Посилання апелянта на правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 13 червня 2024 року по справі №420/9472/23 колегія суддів вважає помилковим, оскільки справи не є тотожними.
В межах справи №420/9472/23 встановлено, що «Рапортом від 04.05.2022 до начальника відділу зв`язку та інформаційних систем штабу ВЧ НОМЕР_3 , командир військової частини НОМЕР_4 надав клопотання про виведення в розпорядження особовий склад військової частини НОМЕР_4 в кількості 4 (чотирьох осіб), який залишився на окупованій території та не виконує свої службові обов`язки, у тому числі позивач. Вказані військовослужбовці під різним приводом не бажають виїжджати з окупованої території. Командир особисто пропонував 14.04.2022 свій автомобіль для виходу, але отримав відмову у зв`язку з небажанням виходу.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 7 травня 2022 року № 15-РС, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовців, які були відсутні понад десять діб, у зв`язку з невиходом у визначені райони дислокації військової частини та потраплянням в оточення, увільнено від займаних посад і зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 з 7 травня 2022 року, в тому числі позивачку.
Рапортом від 28.05.2022 до командира Військової частини НОМЕР_5 командир військової частини НОМЕР_4 просив відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) № 15-РС від 7 травня 2022 року зняти з усіх видів забезпечення військовослужбовців, в тому числі позивачку.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 28.05.2022 року № 94 відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України осіб рядового та сержантського складу увільнено від займаних посад, зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 та знято з усіх видів забезпечення з 7 травня 2022 року, у тому числі позивачку».
Отже, предметом спору у цій справі був наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 07 травня 2022 року № 15-PC в частині увільнення позивача від займаної посади і зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 з 07 травня 2022 року; наказ командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 28 травня 2022 року № 94 в частині увільнення від займаної посади, зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 з 07 травня 2022 року та зняття з усіх видів забезпечення з 07 травня 2022 року.
Позивачку було звільнено відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовців, які були відсутні понад десять діб, у зв`язку з невиходом у визначені райони дислокації військової частини та потраплянням в оточення.
У справі що розглядається, ніякого виходу у визначені райони дислокації військової частини або відмови у зв`язку з небажанням виходу не має. Позивач оскаржує наказ щодо зняття з усіх видів забезпечення.
За наслідками судового розгляду, місцевий суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №200/6203/24 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №200/6203/24 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 06 березня 2025 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

Судді                                                                                                                                 А.А. Блохін

                                                                                                                                     І.В. Геращенко