УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 лютого 2025 року
м. Київ
 
справа № 761/40730/20
провадження № 61-2364ск25
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                        
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року у справі за позовом Державного торговельно-економічного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (витрат на навчання), завданих університету,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2020 року Державний торговельно-економічний університет (далі -  ДТЕУ) звернувся з позовом до суду до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (витрат на навчання), завданих університету в розмірі 128 049,27 грн. 
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року позовну заяву ДТЕУ залишено без розгляду.
 
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції вказував на систематичну неявку представника позивача в судові засідання. При цьому в судовому засідання 22 березня 2024 року явка представника позивача була визнана судом обов`язковою, про дату час та місце розгляду справи він був належним чином повідомлений. 
 
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнено з ДТЕУ на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року апеляційну скаргу ДТЕУ задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року про залишення позову без розгляду скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року скасовано.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, суд апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача не вказав про перешкоди для вирішення спору за відсутності позивача.
 
Крім того, представник позивача подав до суду першої інстанції заяви про розгляд справи без його участі та докази для правильного вирішення справи.
 
Визнаючи явку позивача обов`язковою в кінці судового засідання 22 березня 2024 року суд не постановив відповідної ухвали окремим процесуальним документом, у якій би визначив підстави для такого процесуального рішення, обмежився усним виголошенням такого рішення без наведення підстав для його прийняття, що свідчить про формальний підхід до вирішення цього питання.
 
Суд, визнаючи явку позивача або його представника обов`язковою, повинен був у процесуальній ухвалі визначити, які саме процесуальні дії неможливо здійснити без присутності позивача, зокрема чи потрібні його усні пояснення щодо спірних обставин справи, роз`яснення наданих доказів, або підтвердження їх автентичності, а також навести обґрунтування того, чому за наявних в матеріалах справи доказах неможливо вирішити спір за відсутності позивача.
 
Залишення позовної заяви без розгляду у випадку, коли позивач добросовісно подав усі необхідні документи та просив суд вирішити справу за його відсутності, проте з ініціативи суду безпідставно був зобов`язаний прибути в судові засідання, є непропорційним обмеженням його права на судовий захист, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 2 ЦПК України.
 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначив, що додаткове рішення суду є похідним від ухвали про залишення позову без розгляду. У разі скасування ухвали  у справі, додаткове рішення втрачає силу.
 
24 лютого 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сікачов С. Ю., через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року, в якій просить її скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Дослідивши касаційну скаргу заявника колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
 
Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його неявка не перешкоджає вирішенню спору.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Отже, норми частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.
 
Тож, під час вирішення питання про залишення позову без розгляду правове значення має виключно належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
 
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18), від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16 (провадження № 61-9020св21), від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц (провадження № 61-2876св21).
 
У постановах Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18 (провадження № 61-19742св21), від 12 січня 2023 року у справі № 205/3009/16 (провадження № 61-6033св22), від 14 лютого 2023 року у справі № 947/15909/21 (провадження № 61-10773св22), вказано, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні. Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
 
Апеляційний суд встановив, що як первісний позивач, так і правонаступник позивача, подавали заяви про розгляд справи без участі позивача та його представника.
 
Ураховуючи те, що представник позивача неодноразово подавав заяви про розгляд справи за його відсутності, а у справі не встановлено обставин, за яких його неявка до суду перешкоджає розгляду справи, висновок апеляційного суду щодо відсутності підстав для залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є правильним.
 
Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, проте що суд першої інстанції, визнаючи явку позивача чи його представника обов`язковою, мав у своїй ухвалі обґрунтувати, які дії неможливо здійснити без їх присутності та чому спір не можна вирішити на підставі наявних доказів.
 
Разом з тим, доводи заявника про постановлення судом ухвали занесеною до протоколу не свідчать про обізнаність позивача про визнання його явки до суду обов`язковою.
 
Крім того, тлумачення положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.
 
Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
 
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17, від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21.
 
Скасовуючи ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року апеляційний суд також дійшов правильного висновку про необхідність скасування і додаткового рішення від 08 жовтня 2024 року, яке є невід`ємною частино цієї ухвали.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року у справі за позовом Державного торговельно-економічного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (витрат на навчання), завданих університету - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: 	А. І. Грушицький   	
 	І. В. Литвиненко  	
 	Є. В. Петров