ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/25945/24	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року (суддя О.В. Царікова) у справі № 160/25945/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №046550003077 від 05 серпня 2024 року про відмову призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком позивачу період роботи з 07.03.1986 року по 20.09.1993 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12 листопада 1981 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 29 липня 2024 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №046550003077 від 05.08.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Підставою для такої протиправної відмови зазначено не зарахування періодів роботи позивача з трудової книжки, у зв`язку з наявними виправленнями в даті та номері наказу при звільненні з роботи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №046550003077 від 05 серпня 2024 року про відмову призначенні пенсії за віком;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком позивачу період роботи з 07.03.1986 по 20.09.1993 відповідно до записів трудової книжки серії 
НОМЕР_1 від 12 листопада 1981 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву позивача від 29 липня 2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що з трудової книжки підтверджено періоди роботи позивача з 07.03.1986 по 20.09.1993.
Суд вважав, що відповідачі протиправно не врахували означений період до страхового стажу позивача.
Відтак, суд зазначив, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №046550003077 від 05.08.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.
Також, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 07.03.1986 по 20.09.1993.
У зв`язку з тим, що оскаржене рішення приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, суд вказав про наявність підстав зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, як орган, який прийняв оскаржуване рішення, зарахувати спірний страховий стаж позивача та повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, пенсійний орган вказує, що позивачу правомірно не зараховано до страхового стажу період роботи з 07.03.1986 по 20.09.1993 згідно записів трудової книжки позивача, адже запис оформлено з порушеннями, а саме наявне виправлення в даті та номері наказу про звільнення, яке не завірене належним чином. Відтак, скаржник вважає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним через відсутність у позивача необхідного страхового стажу. 
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 29.07.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії, в порядку ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №046550003077 від 05.08.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.
Також з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №046550003077 від 05.08.2024 вбачається, що стаж позивача на момент звернення до пенсійного органу становить 29 років 11 місяців 25 днів. До загального страхового стажу не зараховані періоди роботи позивача 07.03.1986 по 20.09.1993, оскільки наявні виправлення в даті та номері наказу при звільненні з роботи.
Не погоджуючись з рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №046550003077 від 05.08.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.
Крім того, зі спірного рішення вбачається, що стаж позивача на момент звернення до пенсійного органу становить 29 років 11 місяців 25 днів, а до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи 07.03.1986 по 20.09.1993, оскільки наявні виправлення в даті та номері наказу при звільненні з роботи.
Разом з тим, апеляційний суд зі змісту матеріалів справи встановив, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 від 12 листопада 1981 року містить відомості та підтверджує періоди роботи позивача з 07.03.1986 по 20.09.1993.
Колегія суддів звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Таких чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період його роботи з 07.03.1986 по 20.09.1993. Зворотні доводи скаржника є безпідставними.
Враховуючи спірний період, а також страховий стаж позивача у розмірі 29 років 11 місяців 25 днів, який зараховано пенсійним органом, суд першої інстанції правильно вказав, що страховий стаж позивача становить 37 років 06 місяців 08 днів.
Отже, є також обґрунтованим висновок суду першої інстанції, шо спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №046550003077 від 05.08.2024 є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач є таким, який набув право на пенсію відповідно до статті 26 Закону №1058. Аргументи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.
Також, колегія суддів звертає увагу, що спосіб захисту стосовно зобов`язання пенсійного органу зарахувати позивачу спірний період до його страхового стажу є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і такий спосіб захисту права не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття спірного рішення, яке є предметом судового контролю у межах цієї справи.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі № 160/25945/24 - без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

        Повний текст постанови складено 27.02.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк