Справа № 463/9101/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р. 
Провадження № 22-ц/811/3685/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення надміру сплачених коштів та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:
В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення 8211,41 гривень надміру сплачених коштів небалансу в постачанні гарячої води; стягнення 5000,0 гривень заподіяних позивачу та його сім`ї моральних страждань протиправними діями відповідача, що призвели до позбавлення права на отримання житлових субсидій.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він проживає у багатоквартирному будинку і відповідач надає йому та іншим мешканцям будинку послуги з гарячого водопостачання. Проте, окрім плати за таку послугу він також нараховує йому вартість небалансу гарячої води та здійснює ділення боргу недобросовісних мешканців, які не оплачують житлово-комунальні послуги, між всіма мешканцями будинку, що вважає неправомірним. За період з серпня 2022 по липень 2023 року ним надміру сплачено відповідачу 8211,41 гривень. Дану суму просить стягнути з відповідача у примусовому порядку, а також 5000,0 гривень моральної шкоди, заподіяної йому та його сім`ї протиправними діями відповідача, які призвели до позбавлення права на отримання житлових субсидій.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення надміру сплачених коштів у розмірі 8211,41 гривень та стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,0 гривень - відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Покликається на те, що відповідач ввів суд в оману щодо фактичного обсягу спожитої гарячої води споживачами будинку АДРЕСА_1 , приховавши фактичні обсяги спожитої гарячої води за показами по квартирних лічильниках.
Стверджує, що акти щодо показів комерційного вузла обсягів спожитої води за даними комерційного вузла обліку такого не надавалися для підпису представнику ОСББ «Китайська, 8». Відповідач не надав відповідних рахунків – вимог до решти абонентів будинку з точним відображенням кількості спожитої ними гарячої води за індивідуальними приладами обліку такої.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Від представника відповідачів надійшов відзив, в якому останній просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення суми, яка не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення надміру сплачених коштів та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо нарахування позивачу небалансу споживання гарячої води відповідають вимогам чинного законодавства, що виключає можливість стягнення коштів, сплачених за нарахований небаланс гарячої води.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок є багатоквартирним. 
ЛМКП «Львівтеплоенерго» надає вказаному будинку послуги з постачання гарячої води.
Відповідно до Акту № 941 від 26.05.2022 року в будинку встановлений вузол обліку гарячої води, який в подальшому пройшов відповідну повірку, що стверджується свідоцтвами про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 13.12.2021 року № 35/14033 та № 35/14034, копії яких долучено до матеріалів справи.
Також, відповідач долучив до матеріалів справи звіти про використання гарячої води згідно з даними комерційного вузла обліку гарячої води за період з 26.05.2022 року по 31.01.2023 року, а також інформацію щодо об`ємів гарячої води, спожитих згідно показів квартирних приладів обліку за період з серпня 2022 року по липень 2023 року.
Згідно цих документів, за період серпень 2022 року за даними комерційного вузла обліку гарячої води по будинку спожито 34 м.куб гарячої води, а згідно показів квартирних приладів обліку за цей період - 11 м.куб., за вересень 2022 року - 104 м.куб. і 14 м.куб. відповідно, за жовтень 2022 року - 98 м.куб. і 22 м.куб. відповідно, за листопад 2022 року - 53 м.куб. і 15 м.куб. відповідно, за грудень 2022 року - 50 м.куб. і 12 м.куб. відповідно, за січень 2023 року - 63 м.куб. і 10 м.куб. відповідно.
Вказана різниця становить небаланс гарячої води. Як зазначає відповідач у своєму відзиві, з 01.02.2023 року вузол обліку гарячої води у житловому будинку АДРЕСА_1 знятий з абонентського обліку у зв`язку із зупинкою водоміра на подаючому трубопроводі. За лютий 2023 року небаланс гарячої води відсутній. З 01.02.2023 року по 30.07.2023 року розрахунок кількості спожитої гарячої води в будинку проводився з урахуванням середнього споживання.
Згідно платіжних квитанцій на оплату комунальних послуг, відповідач нараховував позивачу небаланс гарячої води за серпень 2022 року в розмірі 2,02346 м.куб, за вересень 2022 року - 12,85714 м.куб., за жовтень 2022 року - 6,90909 м.куб., за листопад 2022 року - 5,06667 м.куб., за грудень 2022 року - 6,33333 м.куб., за січень 2023 року - 10,6 м.куб., за лютий 2023 року небаланс гарячої води не нараховувався, за березень 2023 року - 5,781 м.куб., за квітень 2023 року - 14,73333 м.куб., за травень 2023 року - 1,53682 м.куб., за червень 2023 року - 16,825 м.куб., за липень 2023 року - 3,65891 м.куб.
Дані про нарахування плати за послуги постачання гарячої води також містяться у наданому відповідачем розрахунку заборгованості, з якого також вбачається, що у спірному періоді, а саме у серпні та вересні 2023 року нарахована позивачу заборгованість була скорегована в сторону зменшення на суму 27,09 гривень та 2951,03 гривень відповідно, а станом на 30.11.2023 року переплата за надані послуги гарячого водопостачання становить 2359,34 гривень.
У платіжній квитанції за вересень 2023 року (а.с.34) також міститься інформація про коригування позивачу заборгованості в сторону зменшення на суму 2951,03 гривень і при цьому, в цій квитанції також вказано про коригування в сторону зменшення небалансу гарячої води на 30,97859 м.куб.
Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо нарахування плати за небаланс гарячої води та з метою стягнення надміру сплачених коштів та моральної шкоди позивач звернувся до суду з цим позовом.
Частини 1, 2 статті 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Частина 1 статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Так, згідно з п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач) (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору: такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин; раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов.
Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.
Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається з матеріалів справи, з 01.12.2021 року між ОСОБА_1 та ЛМКП «Львівтеплоенерго» укладено індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, який є публічним договором приєднання.
Позивач не заперечує факту надання відповідачем послуги з постачання гарячої води, наявності квартирного та комерційного приладу обліку, відмови від надання послуги з постачання гарячої води від позивача не надходило.
Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначаються Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Згідно з визначеннями, які закріплені в статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузлом комерційного обліку визнається вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом.
В свою чергу, розподільним обліком комунальних послуг (далі - розподільний облік) є визначення за допомогою вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) та/або за встановленими правилами (методиками) у передбачених цим Законом випадках кількісних показників отриманої споживачем комунальної послуги, на підставі яких здійснюється розподіл показань вузла комерційного обліку між споживачами в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Порядок розподілу обсягу спожитої гарячої води визначається ст.. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», у відповідності до якої, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.
Якщо виникає різниця між показаннями вузла комерційного обліку та обсягом гарячої, питної води, визначеним як сума показань вузлів розподільного обліку, така різниця розподіляється відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 року затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі – Методика), якою встановлено порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Згідно п. 3 розділу ІІ вказаної методики загальний обсяг спожитої гарячої води у будівлі/будинку складається з: сумарного обсягу спожитої гарячої води у j-их приміщеннях, визначений за показаннями вузлів розподільного обліку, м-3; сумарного обсягу спожитої гарячої води у i-их приміщеннях, які не оснащені вузлами розподільного обліку, м-3; обсягу гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби, визначений за показаннями вузла розподільного обліку або на підставі договору з виконавцем комунальних послуг на ці цілі, м-3; обсяг витоку гарячої води із внутрішньобудинкових мереж ГВП, який стався з вини особи, яку встановлено, м-3. За відсутності витоків приймають Vгвпвит = 0; обсягу небалансу споживання гарячої води, що є різниця між показаннями вузла комерційного обліку та обсягом гарячої води, визначеним як сума показань вузлів розподільного обліку у будівлі/будинку, усі приміщення якої оснащені вузлами розподільного обліку, м-3.
Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої у будівлі/будинку гарячої води здійснюється відповідно до розділу IX цієї Методики.
Згідно пункту 2 розділу IX цієї Методики, обсяги небалансу гарячої води та обсяги спожитої гарячої води, визначені як сума показань вузлів розподільного обліку у будівлі/будинку, де усі приміщення споживачів, до яких постачається гаряча вода, оснащені вузлами розподільного обліку, розподіляються пропорційно до обсягу споживання.
З матеріалів справи вбачається, що у будинку по АДРЕСА_1 всі квартири оснащені розподільними приладами обліку гарячої води, та надані відповідачем документи підтверджують наявність небалансу споживання гарячої води.
З урахуванням зазначених норм права, правильним є висновок суду першої інстанції про правомірність нарахування позивачу, як споживачу, послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням показників загальнобудинкового вузла обліку води. Чинне законодавство не передбачає підстав для звільнення від плати за небаланс споживання гарячої води. 
Крім того, згідно пунктів 2, 3 розділу ХІІ Методики, у разі виявлення різниці в результаті уточнення показань вузла (вузлів) комерційного обліку, що визначає/визначають загальний обсяг спожитої відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку, перерозподіл проводиться пропорційно до обсягів спожитої відповідної комунальної послуги споживачами, розподілених у розрахунковому періоді, за який здійснюється перерозподіл.
В результаті уточнення показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії (на підставі звіряння їх показань, подання споживачем уточненої інформації, відновлення надання показань споживачами) визначається обсяг перерозподілу спожитої комунальної послуги між споживачами у будівлі/будинку, як різниця між сумою показань вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії до коригування та сумою показань таких засобів після коригування.
Вирахуваний таким чином обсяг коригування розподіляється між споживачами за принципом, що наведений у пункті 2 цього розділу.
Після здійснення перерозподілу розподіленого обсягу спожитої комунальної послуги виконавцем розподілу комунальної послуги проводиться перерахунок із окремим споживачем та з усіма споживачами будівлі/будинку.
Результати перерозподілу та перерахунку відображаються у рахунках споживачів у розрахунковому періоді, у якому здійснено перерозподіл.
Нарахований небаланс споживання гарячої води в подальшому, після уточнень показань приладів-розподілювачів теплової енергії, коригується на визначений обсяг перерозподілу спожитої комунальної послуги, внаслідок чого оплата цього небалансу не може вважатись оплатою боргу інших мешканців і відповіді доводи позивача з цього приводу суд не бере до уваги.
З матеріалів справи, вбачається, що ЛМКП «ЛЬвівтеплоенерго» провели перерозподіл розподіленого обсягу спожитої позивачем гарячої води, внаслідок чого обсяг небалансу був скоригований в сторону зменшення на 30,97859 м.куб., а розмір заборгованості зменшено на суму 2951,03 гривень, внаслідок чого на рахунку позивача утворилась переплата в розмірі 2359,34 гривень.
Враховуючи наведене, дії відповідача щодо нарахування позивачу небалансу споживання гарячої води відповідають вимогам чинного законодавства.
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід вказати наступне.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 постанови №4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Надавши правову оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не надав належних та достатніх доказів, які б підтверджували, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди.
Безпідставними є покликання апелянта на те, що дані комерційного приладу обліку гарячої води не надавалися для підпису представнику ОСББ «Китайська, 8», оскільки чинне законодавство не містить норми щодо обов`язкового посвідчення представником будинку показів приладу обліку води.
Відповідно до п. 19 індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води – зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку гарячої води здійснюється виконавцем послуги щомісячно. 
Згідно п. 8, п. 40 договору споживач має право складати та підписувати акти – претензії у зв`язку з порушенням порядку надання послуги тощо.
Звернень щодо складання таких актів – претензій від мешканців будинку по АДРЕСА_1 не надходило.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 23.12.2024 року. 

Головуючий:                                                                                    Ванівський О.М.

Судді:                                                                                                Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.