ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/10445/20  Номер провадження 22-ц/814/279/25	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Бутенко С.Б., Обідіна О.І.
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Салашного Михайла Олексійовича, представника ОСОБА_1 , на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 червня 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення – 06 червня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк », третя особа -  ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким визнати договір поруки № 203299 від 13 травня 2008 року, укладений між ним та відповідачем, припиненим на підставі ч.1 ст.559 та ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України. 
В обґрунтування позову посилався на такі обставини і доводи.
13 травня 2008 року між відповідачем і третьою особою був укладений кредитний договір № 11345164000.
У забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між позивачем і відповідачем у той же день укладений договір поруки № 203299.
Відповідач і третя особа після укладення кредитного договору внесли до нього зміни, а саме, уклали додаткову угоду № 1 від 18.05.2008, умови якої збільшили обсяг відповідальності боржника, проте всупереч п.2.1 договору поруки позивач як поручитель про такі зміни не був повідомлений. 
Окрім того, відповідач пропустив шестимісячний строк пред?явлення вимоги до поручителя.
З наведених підстав позивач вважає договір поруки № 203299 від 13 травня 2008 року припиненим.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 червня 2024 року відмовлено за недоведеністю у  задоволенні позову  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим. 

В апеляційній скарзі адвокат Салашний М.О., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги викладені фактичні обставини і стверджується, що суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають вказаним обставинам і не узгоджуються із висновоками Верховного Суду щодо застсоування норми права у спірних правовідносинах.
Зкорема, суд першої інстанції не дослідив належним чином зміст наявних у справі кредитних угод, якими достеменно підтверджується збільшення обсягу відповідальності боржника без згоди на те поручителя.
Аналогічним чином, внаслідок неналежного дослідження доказів у справі, суд першої інстанції зробив помилкові висновки щодо пред?явлення кредитором вимоги до поручителя у межах преклюзивного шестимісячного строку.
Звертається увага на порушення судом норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення спору, адже на вимогу суду відповідач так і не надав суду кредитної справи. 

Адвокатка Гладиш Я. М., представниця АТ «Укрсиббанк», у відзиві, посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Наголошується, що обставини, на які посилається позивач у підтвердження заявлених вимог, були досліджені у межах розгляду справи № 552/2963/17.
Зазначається, що доводи позивача про необізнаність стосовно додаткової угоди №1 до кредитного договору суперечать змісту договору поруки, а твердження про збільшення відповідальності боржника не узгоджуються зі змстом додаткової угоди №1.
Стверджується, що наянвими у справі доказами доведено те, що кредитор (Банк) пред?явив вимогу до поручителя у межах шестимісячного строку. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено 13травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке з 17.10.2018 року є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК», ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту №11345164000.
Відповідно до умов Кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 38 000 (тридцять вісім тисяч) доларів США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 11травня 2029 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором.
За умовами п. 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту №11345164000 від 13 травня 2008 року, позичальник зобов`язалася повернути банку кредит у повному обсязі в строк, не пізніше 11 травня 2029 року. Відповідно до умов договору, погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 428 доларів США, 13-го числа кожного місяця.
В той же день було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11345164000.
З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором, між відповідачем та позивачем укладено Договір поруки № 203299 від 13 травня 2008.
Відповідно до умов Договору поруки, позивач зобов`язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з Кредитного договору (п.1.1. Договору поруки).
Згідно з п. 3.1. Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №11345164000 від 13 травня 2008 року, останній платіж з боку ОСОБА_2 , як боржника за кредитним договором, було здійснено у вересні 2016 року.
АТ «УкрСиббанк», в порядку реалізації передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України права вимоги дострокового повернення кредиту, 27 березня 2017 року направив за №23-1-2/910 вимогу боржнику, та за №23-1-2/911 вимогу поручителю, про погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення.
У випадку не усунення порушень на 32-й день з дня отримання цієї вимоги, банк вимагає виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11345164000 від 13 травня 2008 року, а саме сплатити заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 26872,96 доларів США  
Таким чином, кредитор реалізував своє право, передбачене ст. 1050 ЦК України, та змінив строк виконання основного зобов`язання, надіславши 27 березня 2017 року як позичальнику, так і поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту. Така письмова вимога ОСОБА_2 , згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отримана 01 квітня 2017 року; ОСОБА_1  - 05 квітня 2017 року.
Зазначені вимоги кредитора боржником та його поручителем виконані не були, в зв`язку з чим відповідач, в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, а саме, 13 травня 2017 року, надіслав на адресу суду позовну заяву до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення з них у солідарному порядку заборгованості за вказаним кредитним договором.
Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 20.07.2017 року у справі № 552/2963/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року і постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року, задоволений позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість з повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 13 травня 2008 року № 11345164000 в розмірі 27 147 доларів США. 

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив таких міркувань.
В межах цивільної справи № 552/2963/17 розглядалось питання дійсності договору поруки, вказано про неналежне виконання позичальником умов договору, та, в свою чергу, невиконання взятих на себе зобов`язань. Також зазначено про правомірне нарахування заборгованості за кредитним договором.
Суд визнав необгрунтованими доводи позивача про те, що йому не було відомо про додаткову угоду і той факт, що на підставі цього обсяг відповідальності поручителя збільшився.
Суд зробив висновок, що позивач помилково обраховує шестимісячний строк від дня настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням на пред`явлення кредитором вимоги до поручителя з 13 вересня 2016 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції відповідає наведеним вимогам закону. 
Як слідує зі змісту судових рішень у справі № 552/2963/17, при вирішенні спору про стягнення у солідарному порядку із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 11345164000 від 13 травня 2008 року судами досліджувалися докази і перевірялися доводи, за якими ОСОБА_1 стверджував про збільшення кредитором обсягу відповідальності боржника без відома поручителя і про пред?явлення кредитором вимоги до поручителя після сплину шестимісячного строку, тобто обставини, з якими ст.559 ЦК України пов?язує припинення поруки (т.1 а.с.101 – 112). Судовими рішеннями такі доводи визнані недоведеними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року (справа № 522/1528/15-ц) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.
«51. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.
52. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.
…
60. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.
61. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.
62. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.
63. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.
64. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.
65. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. 
66. Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.»
        Наведена позиція щодо застосування норми права у спірних правовідносинах є сталою (див. постанову ВС від 04 квітня 2024 року у справі № 200/758/19).
У межах розгляду цієї справи встановлено, що спір між кредитором, боржником і поручителем за кредитним договором №11345164000т від 13 травня 2008 і договором поруки №203299 від 13 травня 2008 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором вже вирішений судом (справа № 552/2963/17).
З огляду на наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/1528/15-ц, а також враховуючи, що доводи і фактичні обставини, якими позивач обгрунтовує заявлені вимоги у цій справі, вже були досліджені, перевірені і оцінені судами трьох інстанцій у справі № 552/2963/17, слід визнати обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання припиненою поруки. 
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів. 
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд   
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Салашного Михайла Олексійовича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 лютого 2025 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов    

 Судді: С.Б. Бутенко

 О.І. Обідіна