ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/33355/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 ( суддя Захарчук-Борисенко Н.В.) в адміністративній справі №160/33355/23 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не виплати пенсії з 07.10.2009 року по 15.05.2020 року та з 30.04.2022 по 06.12.2022 року за вислугу років ОСОБА_1 , не здійснення перерахунку розміру пенсії, не виплати компенсації втрати частини доходу.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати розмір пенсії, виплатити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 з 07.10.2009 року по 15.05.2020 року та з 30.04.2022 року по 06.12.2022 року
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити компенсацію втрати частини доходів.
В обґрунтування позовних вимог представником позивача наголошено на протиправній бездіяльності пенсійного органу щодо не виплати пенсії з 07.10.2009 року по 15.05.2020 року та з 30.04.2022 року по 06.12.2022 року за вислугу років ОСОБА_1 , а також не здійснення перерахунку розміру пенсії, не виплати компенсації втрати частини доходу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не виплати пенсії з 07.10.2009 року по 15.05.2020 року та з 01.05.2022 по 06.12.2022 року за вислугу років ОСОБА_1 , не здійснення перерахунку розміру пенсії, не виплати компенсації втрати частини доходу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати розмір пенсії, виплатити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 з 07.10.2009 року по 15.05.2020 року та з 01.05.2022 року по 06.12.2022 року, з виплатою компенсації втрати частини доходів.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що  06.12.2022 представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 звернулась через вебпортал Пенсійного фонду зі зверненням, додавши заяву про перерахування/поновлення пенсії з 07.09.2009 із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як непрацюючому пенсіонеру, дитині війни,здійснити запит недостатніх для поновлення виплати пенсії документів та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок відкритий в АТ “ОТП Банк” та також заяву від 15.02.2022 про виплату пенсії або грошової допомоги на рахунок відкритий в АТ “ОТП Банк”. Листом від 03.01.2023 № 167-30684/А-01/8-0400/23 відділу методології та звітності з виплат пенсії, житлових субсидій та пільг, управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено, що для вирішення питання поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 надати документи відповідно до норм чинного законодавства. Не погодившись із рішенням Головного управління Акерман Н.І. (представник за довіреністю) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 у справі № 160/1639/23 адміністративного позов задоволено частково: - визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в в Дніпропетровській області розглянути заяву представника ОСОБА_1 – Акерман Наталії Іванівни від 06.12.2022 про поновлення виплати та перерахунок пенсії за вислугу років, та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки. У задоволенні іншої частини позовних вимог — відмовлено. На зазначене судове рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 з 06.12.2022 поновлено виплату пенсії за вислугу Років. Виплати за рішеннями суду, якими зобов`язано здійснити поновлення пенсії і в яких не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснювати нарахування та виплату пенсії, здійснюються до зміни умов пенсійного забезпечення особи або зміни скасування норм законодавства, якими керувався суд, постановляючи своє рішення. У випадках, коли інше не зазначено у рішенні суду, пенсія поновлюється у розмірі, визначеному на дату припинення її виплати.Підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, відсутні, оскільки покладені судом зобов`язання виконані в порядку, встановленому  судовим рішенням та в межах повноважень, покладених на органи Пенсійного фонду України.
Відповідно до  п.  3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
                    Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з наступних  підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2020 ркоу по справі №160/6206/20 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; код ЄДРПОУ 21910427) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 15.05.2020 року та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Листом від 10.04.2023 року №2800-030102-8/19229 пенсійний орган проінформував представника позивача, що у разі, якщо рішенням суду зобов`язано поновити виплату раніше призначеної пенсії, пенсія поновлюється в розмірі, що склався станом на дату припинення виплати пенсії, якщо інше не передбачено рішенням суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 року по справі №160/1639/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у розгляді заяви представника ОСОБА_1 – Акерман Наталії Іванівни від 06.12.2022 про поновлення виплати та перерахунок пенсії за вислугу років
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву представника ОСОБА_1 – Акерман Наталії Іванівни від 06.12.2022 про поновлення виплати та перерахунок пенсії за вислугу років, та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
Як встановлено з тексту рішення суду по справі №160/1639/23 згідно із службовою запискою начальника відділу перерахунків пенсій №5 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.08.2021 року №54868/01-16 в порядку виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2020 року в адміністративній справі №160/6206/20, яке набрало законної сили 11.01.2021 року, виплату пенсії за віком ОСОБА_1 поновлено з 15.05.2020 року в розмірі 49,86 грн.
Також з рішення суду по справі №160/1639/23 встановлено, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0400-010503-8/45339 від 29.04.2022 року повідомлено ОСОБА_1 про припинення з 01.05.2022 року виплати пенсії у зв`язку з тривалою невиплатою.
22.09.2023 року представник позивача звернувся до пенсійного органу з заявою, в якій просив надати довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за віком Розензафт за період з 07.10.2009 року по жовтень 2023 року та виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії. У цій же ж заяві представник просив надати інформацію про стан виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/1639/23.
ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом №54536-41544/А-01/8-0400/23 від 03.11.2023 року у відповідь на запит від 22.09.2023 року повідомив, що позивачу з 06.12.2022 року поновлено виплату пенсії за вислугу років. Надано інформацію про нараховані та виплачені суми пенсії з 15.05.2020 року по 30.04.2022 року та з 06.12.2022 року по 31.10.2023 року.
06.11.2023 року позивачем подано заяву про призначення / перерахунок пенсії.
На зазначену заяву ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом «Про розгляд звернення» №60602-48494/А-01/8-0400/23 від 04.12.2023 року вказав, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/1639/23 виконано у повному обсязі. На виконання рішення суду №160/1639/23 Розензафт поновлено виплату пенсії за вислугу років з 06.12.2022 року, про що було повідомлено листом №54536-41544/А-01/8-0400/23 від 03.11.2023 року. Питання щодо поновлення пенсії ОСОБА_1 за періоди з 07.10.2009 року по 15.05.2020 року та з 30.04.2022 року по 06.12.2023 року судом не розглядалось.
Зважаючи на вищевикладене, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Переглядаючи судове рішення, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить наступного висновку.
Згідно і з ч. 2 ст. 19 Конституції України,   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 62   до    Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у  статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому  Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  (в подальшому –   Закон №1058-ІV).
Відповідно до п.2 ч.1  ст.49 Закону №1058-ІV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно із ст. 51   Закону України № 1058 -ІV, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до  ст.147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність  Конституції України,  законів України  та у передбачених цією  Конституцією  випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення  Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї  Конституції.
Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року  визнано не конституційними положення п.2 ч.1  ст.49 Закону №1058-IV  та другого речення  ст.51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які втратили силу з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення.
Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами  Закону №1058-ІV  держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).
У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала  статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених  законом  і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до  статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення  ст. 51 Закону №1058-ІV, виникли підстави щодо поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного  Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року (справа №523/5348/17).
Згідно з ч.5  ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки  Конституція України  та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача.
Тобто, саме з 07 жовтня 2009 року   виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу пенсію поновлено з 15.05.2020 року, припинено – з 01.05.2022 року, поновлено – з 06.12.2022 року.
Тож, судом встановлено, що позивачу пенсійні виплати у період з 15.05.2020 року по 01.05.2022 року здійснювались.
Таким чином, саме з 07.10.2009 року по 15.05.2020 року та з 01.05.2022 року (а не з 30.04.2022 року) по 06.12.2022 року позивачу підлягає нарахування та виплата пенсії.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Водночас колегія суддів не погоджується з висновками суду   першої інстанції про зобов`язання  Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу з 07.10.2009 року по 15.05.2020 року та з 01.05.2022 року по 06.12.2022 року з огляду на таке.
Статтею 1 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) передбачено те, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
За змістом статті 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до статті 4 даного Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Пунктами 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що пенсія позивачу ще не поновлена (призначена), жодних виплат не проводилось.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити     нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу позивачу з 07.10.2009 року по 15.05.2020 року та з 01.05.2022 року по 06.12.2022 року, із прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення
Згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (крім витрат суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, що не підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України), судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 в адміністративній справі №160/33355/23  скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1    компенсацію втрати частини доходу з 07.10.2009 року по 15.05.2020 року та з 01.05.2022 року по 06.12.2022 року.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 в адміністративній справі №160/33355/23  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 25 лютого 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 03 березня 2025 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова