ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/13/25 Справа № 695/4109/23 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Бойко Н. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

22 січня 2025 року                                                                                                      м. Черкаси   

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В. за участю захисника Бруса С.М. та правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Бруса С.М. на постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 23.09. 2024 р., якою ОСОБА_2 , який народився 
                                                ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Золотоноша Черкаської обл.,
громадянина України, має середню освіту, не
одружений, працює водієм в ПП, проживає 

АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., - 

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 8.10.2023 р. о 01:36 год. в м. Золотоноша, по вул. Богодухівська ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ-2107, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння - запах з порожнини рота, нестійка хода, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Брус С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду оскільки суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи, не дослідив, не дав належної оцінки доказам і обставинам справи, спрощено підійшов до розгляду, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду. Вважає що суд необґрунтовано відхилив доводи захисника, апелянта та свідка про те, що ОСОБА_2 не керував автомобілем. 
В протоколі зазначено що ОСОБА_2 керував автомобілем з явними ознаками сп`яніння, проте в протоколі який в матеріалах справи зазначено, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, однак стан сп`яніння ніхто не встановлював. 
Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 не відмовлявся, але працівники поліції припустилися грубих помилок оскільки неналежним чином не зафіксували пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння водію, належним чином не зафіксували факт відмови та склали протокол. Факт керування автомобілем ОСОБА_2 ґрунтується на припущеннях, оскільки ОСОБА_2 не керував автомобілем. 
Також, суд послався на протокол про адмінправопорушення серії БАД № 097363 від 8.10.23 р. за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_2 , проте з доданого відео не вбачається підстав для зупинення транспортних засобів, а натомість вбачається, що працівники поліції автомобіль не зупиняли, поліцейські прибули на місце події і в час їх приїзду учасники перебували на вулиці, при цьому автомобіль не рухався. Відеозаписом не підтверджено, що поліцейськими проводився огляд та вилучення автомобіля, а тому акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу не є належним та допустимим доказом. 
Відеозапис не може бути належним доказом оскільки на ньому не зафіксоване керування транспортним засобом ОСОБА_2 та зупинку автомобіля працівниками поліції, а тому ОСОБА_2 не є суб`єктом вчинення даного правопорушення. Просить скасувати постанову суду першої інстанції, закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю події та складу адмінправопорушення в його діях, тому що у справі відсутні докази його керування автомобілем.

Перевіривши матеріали адмінсправи, заслухавши захисника Бруса С.М. та ОСОБА_2 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, з підстав які в ній вказані, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254 - 256 КУпАП.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, а саме, що 8.10.2023 р. о 01:36 год. в м. Золотоноша, по вул. Богодухівська ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ-2107, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння - запах з порожнини рота, нестійка хода, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що автомобіль ВАЗ-2107, р/номер НОМЕР_1 , стоїть на узбіччі, в кущах, коли поліцейські підійшли до автомобіля, то через задні пасажирські двері з автомобіля вийшов юнак. Поліцейські запитують чому він пересів з водійського сидіння на заднє пасажирське, однак юнак почав пояснювати поліцейським, що він не є водієм. Окрім поліцейських та зазначеного юнака біля автомобіля нікого немає. Юнак починає сварку з поліцейськими, наполягає на тому, що він не водій, а водій невідомо хто і втік з-за керма, але з якої причини водій втік і хто був за кермом автомобіля на відеозапису не зафіксовано.
Поліцейський встановив особу юнака - ОСОБА_2 та хоча він з самого початку заперечував факт керування автомобілем до зупинки працівниками поліції, однак біля автомобіля він був сам, хто був водієм і чого начебто водій утік та покинув пасажира в автомобілі поліцейським не пояснював. Також, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_3 на пропозицію працівника поліції відмовився проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння як на місці, так і у медичному закладі.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 є водієм в розумінні ПДР України, а тому, на вимогу працівника поліції, повинен був пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. 
Вина ОСОБА_2 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ААД № 309426 від 8.10.2023 р. (а. пр. 1); даними відеозапису, з якого вбачається, що обставини викладені в протоколі про адмінправопорушення, повністю підтверджуються (а. пр. 2). 
Згідно копії акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, складеного 8.10.2023 о 02:30 год. інспектором СРПП Золотоніського РВП Костогризом О.О., згідно якого було проведено огляд та тимчасове затримання автомобіля ВАЗ-2107, р/номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 після чого даний транспортний засіб доставлено на зберігання на спеціальний майданчик Золотоніського РВП ( а. пр. 5).
На запит апеляційного суду від 17.12.2024 р. №695/4109/23/18613/2024 від Т.в.о. заст. нач. Золотоніського РВП С. Пірко була отримана відповідь, що автомобіль ВАЗ-2107, р/номер НОМЕР_1 , згідно запису в Журналі обліку вилучених транспортних засобів, 16.10.2024 р. був отриманий ОСОБА_2 .
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_2 підтверджується відомостями копії постанови серії БАД № 097363 від 8.10.2023 р. про накладення на останнього адмінстягнення про справі про адмінправопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, штрафу в розмірі 1020 грн. за порушення п. п. 9.2 б) ПДР України за скоєння адмінправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, за керування транспортним засобом з порушенням правил дорожнього руху, а саме, що водій ОСОБА_2 не ввімкнув покажчик правого повороту. Ця постанова не оскаржена ані ОСОБА_2 , ані його захисником ( а. пр. 4).
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. 
Свідок ОСОБА_4 , який склав протокол про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_2 , в суді апеляційної інстанції пояснив, що дійсно за обставин викладених в протоколі він у складі екіпажу зупинив автомобіль під керуванням ОСОБА_2 за порушення ПДР України. Коли він підходив до автомобіля, то бачив, що водій переміщувався в салоні та вийшов через праві задні пасажирські двері. У водія ОСОБА_2 були встановлені ознаки сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, неадекватна поведінка, але водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Водій викинув ключі від замка запалення автомобіля та вказував, що автомобілем керувала інша особа, яка втекла, не міг вказати анкетних даних цієї особи. Проте свідок наполягав, що після зупинки ніхто автомобіль не залишав та не тікав.
Доводи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.
Невизнання ОСОБА_2 своєї вини суд першої інстанції обґрунтовано визнав, як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують факт керування ОСОБА_2 автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння та його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.
Всі інші доводи викладені в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати вчинення ОСОБА_2 вказаного правопорушення, суду не надано.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим та спростовуються даними відеозапису.
Суд першої інстанції обґрунтовано притягнув ОСОБА_2 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема його вина підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
При накладенні стягнення, суд першої інстанції у відповідності до ст. ст. ст. 33-35 КУпАП, вірно врахував всі обставини справи, врахував порушення ПДР України, яке скоєне ОСОБА_2 , ступінь його вини, майновий стан та призначив останньому стягнення в межах санкції статті, а тому підстав для зміни чи скасування постанови суду немає.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена сукупністю доказів, які є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження. 
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_2 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником або його захисником суду апеляційної інстанції не надані.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження по адміністративній справі.
Доводи апеляційної скарги про допущені порушення в процесі провадження у цій справі не ґрунтуються на матеріалах справи із яких вбачається, що порушень закону, які б тягли скасування чи зміну постанови допущено не було. 
Матеріали справи містять докази доведеності події адмінправопорушення та вини ОСОБА_2 у його вчиненні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Золотоніського міькрайсуду Черкаської обл. від 23.09.2024 р., якою ОСОБА_2 притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Бруса С.М. - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                 Белах А.В.