ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 березня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/18620/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чабаненко С.В. (доповідач),
                               суддів:  Юрко І.В., Білак С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі №160/18620/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування висновку,- 

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової служби України, в якій просило:
- визнати протиправним та скасувати Висновок аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023, складений головним державним інспектором Департаменту запобігання фінансовим операціям, пов`язаним з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом Державної податкової служби України;
- визнати протиправними дії службової особи Державної податкової служби України – головного державного інспектора Департаменту запобігання фінансовим операціям, пов`язаним з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС, з проведення незаконного аналізу фінансово-господарської діяльності Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», який оформлений Висновком Аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у цій справі закрито провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.238 КАС України. За висновком суду, вказаний спір за своєю суттю, характером правовідносин, суб`єктним складом сторін, підставами та предметом позову не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства; цей спір належить до розгляду у місцевому загальному суді в порядку кримінального судочинства
На ухвалу суду позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Обгрунтовуючи свої доводи, апелянт наполягає на тому, що суд першої інстанції безпідставно кваліфікував Висновок аналітичного дослідження як «Висновок спеціаліста у кримінальному провадженні» та допустився помилки при визначенні правової природи Висновку, який по суті, є відповідним Актом (результатом діяльності), що створює для позивача реальні юридичні наслідки в податковій та адміністративно-правовій площині. Окрім того, якщо суб`єкт владних повноважень виносить Акти або здійснює діяльність, які не передбачені законом, то особа має право захистити свої законні інтереси від наслідків таких протиправних дій та/або актів.
Державна податкова служби України надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що аналітичне дослідження, яке оскаржується апелянтом саме по собі не має суб`єктивного впливу на права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а відтак не порушує права та інтереси позивача. За викладених обставин, на переконання ДПС України, справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Тобто, судом першої інстанції у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України закрито провадження. Відповідач вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не узгоджуються в вимогами матеріального та процесуального права, що є підставою для відмови у її задоволенні. 
Апеляційну скаргу колегією суддів Третього апеляційного адміністративного суду розглянуто за правилами, встановленими ст.311 КАС України у письмовому провадженні.
Дослідивши обставини справи та підстави для апеляційного перегляду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Як встановив суд першої інстанції, що відповідає змісту позову та наявним у справі доказам, позивач просить визнати протиправним та скасувати Висновок аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023, складений головним державним інспектором Департаменту запобігання фінансовим операціям, пов`язаним з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом Державної податкової служби України, а також визнати протиправними дії службової особи Державної податкової служби України з проведення незаконного аналізу фінансово-господарської діяльності Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», який оформлений Висновком Аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023.
Аргументи позивача щодо заявлених позовних вимог базуються на тому, що оскільки вказаний висновок аналітичного дослідження став підставою для відкриття кримінального провадження, він повинен бути належним чином обгрунтованим, грунтуватись на об`єктивних та всебічних доказах. З огляду на те, що оскаржуваний висновок не відповідає зазначеним вимогам, позивач оскаржив його в порядку адміністративного судочинства України акт індивідуальної дії.
З пояснень Державної податкової служби України (лист від 28.06.2024 № 19934/6/99-00-08-01-04-05, відзив на позов) вбачається, що аналітичне дослідження, за результатом якого складено Висновок Аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023, було складено на підставі постанов Офісу Генерального прокурора про залучення спеціаліста від 18.05.2023 у кримінальному провадженні № 42021000000002525 від 08.12.2021 та із врахуванням листа Служби безпеки України № 5/7/4/5-21943 від 22.09.2023, (вх. ДПС № 91737/5 від 22.09.2023) в межах здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42021000000002525 від 08.12.2021.
Відповідно до частин першої, другої статті 71 КПК України спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками і може надавати консультації, пояснення, довідки та висновки під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок.
Спеціаліст може бути залучений для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбір зразків для проведення експертизи тощо) сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування і судом під час судового розгляду, а також для надання висновків у випадках, передбачених пунктом 7 частини четвертої цієї статті.
За змістом підпункту 3-1 частини четвертої статті 71 КПК України спеціаліст має право викладати у висновку відомості, що мають значення для кримінального провадження і щодо яких йому не були поставлені запитання.
У свою чергу, відповідно до частин першої, другої статті 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. 
За правилами статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Частина перша статті 24 КПК України проголошує, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частина перша статті 303 КПК України визначає вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. Поряд з цим частина друга статті 303 КПК України передбачає, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Конституційний Суд України у рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України), оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.
Отже, орган дізнання, слідства, прокуратури під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а отже, оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, установленими КПК України.
Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року (справа №826/2004/18), від 10 квітня 2019 року (справа №808/390/18), від 28 серпня 2019 року (справа №1540/5031/18). Відтак, правомірність як вчинення дій із проведення аналітичного дослідження фінансово-господарської діяльності відповідача, так і складення Висновку аналітичного дослідження можуть бути оскаржені у порядку, встановленому КПК України. З огляду на норму частини другої статті 19 КАС України підстави для розгляду цього спору за правилами адміністративного судочинства відсутні.
Аналогічні висновки вже були викладені Верховним Судом у постановах від 24 червня 2021 року (справа №200/675/21-а), від 16 листопада 2022 року (справа №380/7134/21), від 18 квітня 2024 року (справа № 160/31141/23).
З приводу посилань скаржника на помилкове застосування до спірних правовідносин пункту 7 частини четвертої статті 71 КПК України колегія суддів зазначає, що питання правомірності залучення посадової особи ДПС як спеціаліста у спірному випадку може бути вирішено лише у межах відповідного кримінального провадження (або на досудовому провадженні - у випадках, визначених частиною першою статті 303 КПК України, або під час підготовчого провадження у суді, що передбачено частиною другою указаної статті). 
В свою чергу колегією суддів апеляційного суду враховується, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина перша статті 4 КАС України визначає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовим є спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. За правилами частини 2 вказаної статті юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, а Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень саме владних управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. 
Як зазначено вище, позивач у своєму позові вказує на обставини, що свідчать про протиправність Висновку аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023 та незаконність дій службової особи Державної податкової служби України – головного державного інспектора Департаменту запобігання фінансовим операціям, пов`язаним з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС, з проведення незаконного аналізу фінансово-господарської діяльності Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», який оформлений Висновком Аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що спірні правовідносини стосуються зібрання доказів у межах здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42021000000002525 від 08.12.2021, що регламентується нормами КПК України.
Виходячи з правової позиції Верховного Суду, яка неодноразово висловлювалась у справах з подібними правовідносинами, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини 2 статті 19 КАС).
Отже, законодавцем передбачено публічно-правові спори, які належить розглядати не лише в адміністративному провадженні, а й у порядку кримінального судочинства.
Розмежування компетенції між судами різних юрисдикцій є запорукою стабільності правової системи як необхідної умови втілення гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.
Критеріями такого розмежування, тобто передбаченими законом умовами, за якими певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, суб`єктний склад і характер спірних правовідносин у їх сукупності або пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на всій території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Відповідно до пункту 10 частини 1 статі 3 КПК України кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.
Таким чином, в контексті встановлених обставин цієї справи, за обраного позивачем способу захисту як оскарження складеного у межах кримінального провадження висновку аналітичного дослідження, надання адміністративним судом оцінки правомірності такого висновку, який є доказом у досудовому розслідуванні виходить за межі адміністративного судочинства та суперечить вимогам КАС України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Суд вважає, що ним надано відповідь на всі доводи апеляційної скарги, які можуть вплинути на правильність розгляду цієї справи на стадії апеляційного перегляду судового рішення.
Керуючись ст.ст.19, 238, 242, 308, 315, 316, 325, 328-329 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року по справі № 160/18620/24 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак