ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року 
м. Київ

cправа №  904/4463/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жайворонок Т. Є. - головуючої, Булгакової І. В., Колос І. Б.,

за участю секретаря судового засідання - Іщука В. В.,
представників:

позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» - не з`явився,
відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"» - не з`явився,
приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича - Косяк Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"»
на додаткові постанови Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2024 (колегія суддів: Кощеєв І. М. (головуючий), Чус О. В., Дармін М. О.) 

у справі за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"»
про стягнення заборгованості в сумі 12   393   110,02   грн,

за участю приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича,

УСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"» (далі - АТ «Дніпропетровськгаз») звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича (далі - приватний виконавець), в якій просило: 

-          визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця у ВП №   НОМЕР_1 щодо: незупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2024 у справі №   904/4463/23 про стягнення з боржника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»   9   600   433,19   грн основного боргу, 170   486,81   грн річних, 2   003   519,44 грн пені, 618   670,58 грн інфляційних втрат та 185   896,65 грн судового збору;    незняття арешту з усіх грошових коштів   /   електронних грошей, що містяться на відкритих рахунках   /   електронних гаманцях та належать боржнику; 

-          зобов`язати приватного виконавця усунути порушення прав боржника шляхом: винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2024 у справі №   904/4463/23 до врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) АТ «Дніпропетровськгаз», який бере участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»; винесення постанови про зняття арешту з усіх грошових коштів   /   електронних грошей, що містяться на відкритих рахунках   /   електронних гаманцях та належать боржнику; вжиття всіх необхідних заходів, пов`язаних зі зняттям арешту з усіх грошових коштів   /   електронних грошей, що містяться на відкритих рахунках   /   електронних гаманцях та належать боржнику, а саме: надіслати постанову про зняття арешту органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про арешт коштів АТ «Дніпропетровськгаз», та сторонам виконавчого провадження.

Господарський суд Дніпропетровської області:

-          в ухвалі від 04.07.2024 скаргу АТ «Дніпропетровськгаз» задовольнив частково, визнав неправомірною бездіяльність приватного виконавця у ВП № НОМЕР_1 щодо незупинення вчинення виконавчих дій у строки, встановлені ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», при примусовому виконанні наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2024 у справі №   904/4463/23 в частині стягнення заборгованості, яка виникла у січні 2022 року в сумі 2,32 грн, до виключення боржника з реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, в решті вимог скарги - відмовив;

-          в додатковій ухвалі від 24.07.2024 заяву приватного виконавця про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з АТ «Дніпропетровськгаз» судових витрат у розмірі 25   000,00 грн на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції, задовольнив частково, стягнув з АТ «Дніпропетровськгаз» на користь приватного виконавця 12   500,00   грн, в решті вимог - відмовив.

Центральний апеляційний господарський суд у постановах від 05.11.2024 залишив без змін ухвалу суду першої інстанції від 04.07.2024 та додаткову ухвалу місцевого господарського суду від 24.07.2024.

Верховний Суд у постанові від 17.01.2025 залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції від 05.11.2024 та ухвалу суду першої інстанції від 04.07.2024, а в постанові від 23.01.2025 - залишив без змін постанову апеляційного суду від 05.11.2024 та додаткову ухвалу місцевого господарського суду від 24.07.2024.

Приватний виконавець звернувся до апеляційного суду із заявами про стягнення:

-           40   000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з апеляційним переглядом ухвали суду першої інстанції від 04.07.2024;

-           10   000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з апеляційним переглядом додаткової ухвали місцевого господарського суду від 24.07.2024.

Центральний апеляційний господарський суд у додаткових постановах від 03.12.2024 вказані заяви приватного виконавця задовольнив частково.

Стягнув з АТ «Дніпропетровськгаз» на користь приватного виконавця:

-           20   000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з апеляційним переглядом ухвали суду першої інстанції від 04.07.2024;

-           5   000,00   грн  на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з апеляційним переглядом додаткової ухвали місцевого господарського суду від 24.07.2024.

Нормативно-правове обґрунтування та мотиви, з яких виходив суд апеляційної інстанції при частковому задоволенні заяв приватного виконавця (зменшенні заявлених розмірів витрат на професійну правничу допомогу), є тотожними, зміст яких зводиться до того, що приватний виконавець не довів співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката у суді апеляційної інстанції зі складністю справи та фактичним обсягом виконаних ним робіт (наданих послуг).

При цьому суд апеляційної інстанції зважив на доводи АТ «Дніпропетровськгаз» у клопотаннях про зменшення заявлених розмірів витрат на оплату послуг адвоката, а також врахував висновки Верховного Суду, зокрема, у постанові від 19.02.2020 у справі №   755/9215/15-ц.

У поданій касаційній скарзі АТ «Дніпропетровськгаз», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а також наявність підстав касаційного оскарження за п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить скасувати додаткові постанови апеляційного суду від 03.12.2024, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяв приватного виконавця повністю.

Обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження за п.   1 ч.   2 ст. 287 ГПК України, АТ «Дніпропетровськгаз» вказало, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків Верховного Суду у постановах від 19.02.2020 у справі №   755/9215/15-ц, від 03.10.2023 у справі №   922/2417/22 щодо питання застосування ст.ст. 126, 129 ГПК України.

За доводами касаційної скарги відшкодовані судом суми за надану правничу допомогу неспівмірні з ціною позову, адже у цьому випадку предметом розгляду була скарга на бездіяльність приватного виконавця, тобто ця справа не відноситься до справ складної категорії або з великою сумою стягнення; не відповідають критеріям реальності та розумності адвокатських витрат.

Крім того, при ухваленні додаткових постанов апеляційний суд не зважив на майновий стан АТ «Дніпропетровськгаз», яке станом на 2023 рік є збитковим підприємством та перебуває у скрутному фінансовому становищі, а стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Верховний Суд в ухвалі від 16.01.2025 відкрив касаційне провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

30.01.2025 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому приватний виконавець заперечив доводи касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржувані додаткові постанови апеляційного суду - без змін.

Одночасно у відзиві на касаційну скаргу приватний виконавець навів попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції, згідно з яким розмір таких витрат становить 10   000,00   грн, докази понесення яких будуть надані Суду у законодавчо встановлені строки. Просив покласти такі витрати у наведеній сумі на АТ «Дніпропетровськгаз».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи АТ «Дніпропетровськгаз», врахувавши заперечення приватного виконавця у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 300 ГПК України).

Отже, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість додаткових постанов апеляційного суду від 03.12.2024 виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

У ст. 59 Конституції України зазначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Чинне законодавство не містить заборони на користування професійною правничою допомогою учасниками справи під час звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного (приватного) виконавця.

Відсутні подібні обмеження щодо використання правничої допомоги і суб`єктами оскарження. 

Згідно зі ст. 344 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Отже, відшкодування судових витрат має відбуватись на будь-якій стадії судового провадження, а приватний виконавець як суб`єкт, чиї дії можуть бути предметом оскарження, має право на відшкодування судових витрат, понесених ним під час здійснення судом відповідного судового провадження, на загальних підставах та за загальними правилами розподілу судових витрат, які визначаються нормами, що регулюють розподіл судових витрат та стосуються всіх видів судових витрат на будь-якій стадії процесу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №   921/357/20).

У ст. 123 ГПК України зазначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до чч. 1- 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Ці витрати підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами. 

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах відомості щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформації щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто за нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Особа, яка понесла судові витрати під час апеляційного чи касаційного перегляду додаткового рішення про розподіл судових витрат, має право на відшкодування таких витрат і при вирішенні цього питання суд має керуватися критеріями, визначеними у ч. 5 ст. 126, ч. 5 ст. 129 ГПК України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №   910/14524/22).

За змістом ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони, а ч. 5 ст. 129 цього Кодексу встановлює, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує як те, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, так і те, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. 

Відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Застосовуючи ч. 6 ст. 126 ГПК України, Велика Палата Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, на яку покликається скаржник, зазначала, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 03.10.2023 у справі №   922/2417/22, на яку посилається скаржник, вказував, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені чч. 5- 7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись зазначеними нормами процесуального кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення, зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, положення ст.ст. 126, 129 ГПК України є універсальними у правовідносинах при вирішенні питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи, а їх застосування залежить від конкретних обставин справи, на чому акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2024 у справі №   921/357/20.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

АТ «Дніпропетровськгаз» у касаційній скарзі посилається на те, що стягнуті апеляційним судом витрати приватного виконавця на правничу допомогу у розмірі 20   000,00 грн та 5   000,00 грн неспівмірні у порівнянні з предметом оскарження, яким була бездіяльність приватного виконавця, є завищеними щодо боржника, зважаючи на рівень складності справи та скрутне фінансове становище АТ «Дніпропетровськгаз», до того ж не відповідають критеріям реальності та розумності адвокатських витрат. 

Водночас скаржник не враховує, що заявлені приватним виконавцем до суду апеляційної інстанції суми витрат на оплату послуг адвоката становили 40   000,00   грн за професійну правничу допомогу при апеляційному перегляді ухвали суду першої інстанції від 04.07.2024 та 10   000,00 грн - при апеляційному перегляді додаткової ухвали місцевого господарського суду від 24.07.2024.

Загальна вартість послуг адвоката в сумі 40   000,00   грн та 10   000,00 грн згідно з актами приймання-передачі від 08.11.2024 №   09/24 та №   10/24 складалася з окремих аналогічних послуг: 

(1) ознайомлення з матеріалами справи; 
(2) формування правової позиції приватного виконавця щодо відзиву на апеляційну скаргу, детальне ознайомлення з оскаржуваними ухвалами; 
(3) аналітика та новели законодавства, судова практика у питаннях вчинення виконавчих дій та прийняття виконавчих документів, детальне ознайомлення із Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»; 
(4) складання та направлення заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції   /   письмового відзиву на апеляційну скаргу; 
(5) формування пакету документів та виготовлення скан-копій, направлення відзиву на апеляційну скаргу, заяви сторонам у справі з урахуванням наявності світла та інтернету в системі «Електронний Суд»; 
(6) підготовка адвоката до судового засідання у Центральному апеляційному господарському суді, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередню участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з офісу адвоката приватного виконавця (супутні послуги); 
(7) участь адвоката у судовому засіданні у Центральному апеляційному господарському суді; 
(8) підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення, формування пакету документів та виготовлення скан-копій для заяви про ухвалення додаткового рішення (супутні послуги). 

Однак апеляційний суд заяви приватного виконавця задовольнив частково та стягнув 20   000,00   грн за професійну правничу допомогу при апеляційному перегляді ухвали суду першої інстанції від 04.07.2024 та 5   000,00   грн - при апеляційному перегляді додаткової ухвали місцевого господарського суду від 24.07.2024, зважаючи в тому числі на клопотання АТ «Дніпропетровськгаз» про зменшення заявлених розмірів з оплати послуг адвоката.

Тобто суд апеляційної інстанції частково відмовив приватному виконавцю у відшкодуванні понесених ним витрат на правову допомогу з огляду на відповідне клопотання саме АТ «Дніпропетровськгаз», а також на те що приватний виконавець не довів співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката у суді апеляційної інстанції зі складністю справи та фактичним обсягом виконаних ним робіт (наданих послуг), втім, з урахуванням й того що боржнику відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність приватного виконавця, а отже, судове рішення ухвалене не на його користь.

Так, суд апеляційної інстанції при розгляді поданих приватним виконавцем заяв врахував, що:

-          ця справа не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію;

-          підготовка адвокатом відзиву на апеляційну скаргу АТ «Дніпропетровськгаз» не потребувала значних затрат часу, великого обсягу юридичної і технічної роботи, оскільки великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають;

-          матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час, до того ж в суді апеляційної інстанції інтереси приватного виконавця представляв той самий представник, що і в суді першої інстанції, а отже, адвокат був обізнаний з деталями справи та не потребував великої кількості часу для підготовки правової позиції чи відзиву; 

-          увесь документообіг між сторонами та судом відбувався за допомогою підсистеми «Електронний суд», що виключає необхідність відвідувати поштове відділення; 

-          у всіх засіданнях представник приватного виконавця брав участь виключно у режимі відеоконференції; 

-          такі види послуг, як виготовлення скан-копій та направлення документів не потребують спеціальних знань у галузі права та не можуть бути віднесенні до жодного з видів правничої допомоги, тому витрати на здійснення вказаних робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу;

-          витрати на підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення не підлягають відшкодуванню з огляду на правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.02.2024 у справі №   910/9714/22.

З огляду на наведене та зміст оскаржуваних додаткових постанов суд апеляційної інстанції під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу цих витрат, керувався, зокрема, такими критеріями, як обґрунтованість, реальність, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, що узгоджується з процесуальними нормами права та відповідає положенням ст.ст. 126, 129 ГПК України і не суперечить правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №   755/9215/15-ц та Верховного Суду у постанові від 03.10.2023 у справі №   922/2417/22.

Скрутне фінансове становище АТ «Дніпропетровськгаз» у цьому випадку не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні з нього витрат на професійну правничу допомогу сторони, на користь якої винесено рішення та яка має право на відшкодування таких витрат в силу закону стороною, яка не отримала позитивного для себе рішення суду за власною апеляційною скаргою. 

Суд вважає за необхідне зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів за правилами ст.ст. 86, 210 ГПК України.

У зазначених скаржником постановах Верховного Суду у співвідношенні з оскаржуваним судовим рішенням не міститься протилежного правового висновку щодо застосування положень ст.ст. 126, 129 ГПК України, а лише наголошується на необхідності суду при вирішенні питання виходити з критерію реальності, пропорційності, обґрунтованості та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, розумності їх розміру, а також про право суду не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу в разі доведення неспівмірності витрат стороною, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката.

Колегія суддів під час касаційного перегляду оскаржуваних додаткових постанов апеляційного суду не встановила інакшого застосування або тлумачення ст.ст. 126, 129 ГПК України, відповідно, неправильного їх застосування, що свідчило б про ухвалення незаконних додаткових судових рішень.

Водночас аргументи касаційної скарги по суті зводяться до незгоди АТ «Дніпропетровськгаз» зі здійсненим судом розподілом судових витрат та необхідності повної відмови у задоволенні заяв приватного виконавця про відшкодування йому витрат на правничу допомогу, що, однак, не свідчить про неправильно здійснений судом розподіл цих витрат, оскільки обставини відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру тощо не вказує на незаконність оскаржуваних додаткових постанов апеляційного суду.

Проте Верховний Суд є судом права, а не факту, тому, діючи у межах повноважень та порядку, визначених ст. 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Підсумовуючи, колегія суддів констатує, що оскаржувані додаткові постанови суду апеляційної інстанції не підлягають скасуванню з підстави касаційного оскарження за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, що виключає можливість задоволення касаційної скарги АТ «Дніпропетровськгаз».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції, переглянувши оскаржувані додаткові постанови апеляційного суду в межах доводів касаційної скарги АТ «Дніпропетровськгаз», дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постановлених у справі додаткових судових рішень від 03.12.2024 - без змін, у зв`язку з чим судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

З огляду на те що приватний виконавець навів у відзиві на касаційну скаргу попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу та заявив про стягнення з АТ «Дніпропетровськгаз» 10   000,00   грн таких витрат, однак доказів їх понесення на момент винесення Судом цієї постанови не надав, а вказав, що відповідні докази будуть надані у встановлені процесуальним законом строк, Суд у цій постанові не вирішує питання про стягнення з АТ «Дніпропетровськгаз» на користь приватного виконавця 10   000,00   грн судових витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"» залишити без задоволення.

2. Додаткові постанови Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у справі №   904/4463/23  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча  суддя                                                        Т. Є. Жайворонок

Судді:                                                                               І. В. Булгакова

                                                                                         І. Б. Колос