ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року	Львів	Справа № 460/1381/24 пров. № А/857/31245/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року (головуючий суддя Поліщук О.В., м. Рівне) у справі №460/1381/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

07.02.2024 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (відповідач), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачу до вислуги років у пільговому обчисленні (один місяць за півтора місяця) часу проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України у період з 04 лютого 2006 року по 07 жовтня 2023 року в зоні гарантованого добровільного відселення, не оформлення та неподання до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 08 жовтня 2023 року, виходячи з вислуги років 28 років 03 місяці; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до вислуги років в пільговому обчисленні (один місяць служби за півтора місяця) час проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України у період з 04 лютого 2006 року по 07 жовтня 2023 року в зоні гарантованого добровільного відселення, оформити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 08 жовтня 2023 року, виходячи з вислуги років 28 років 03 місяці; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції - 07 жовтня 2023 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивача грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції - 07 жовтня 2023 року.
Позов обґрунтовує тим, що у період з 04 лютого 2006 року по 07 жовтня 2023 він проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України в зоні гарантованого добровільного відселення. Зазначає, що звертався до відповідача із заявою щодо обрахунку вислуги років в пільговому обрахуванні та направлення відповідних документів для призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що на день звільнення зі служби відсутня необхідна вислуга років для призначення пенсії. Так, в наказі про звільнення обраховано його вислугу років, на день звільнення в календарному обчисленні, яка становить 19 років 04 місяці та 29 днів, однак вислугу років у пільговому обрахуванні, відповідач не провів. Однак, позивач вважає, що обрахунок його вислуги років проведено неправильно, а відтак відмова відповідача є протиправною. Крім того, вказує, що наказ № 262 о/с, на відміну від наказу № 235 о/с, не містить відомостей щодо наявності невикористаних позивачем днів щорічної основної та додаткової відпустки та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні відпусток, що свідчить про не проведення всіх необхідних розрахунків при звільненні з поліції.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року адміністративним позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що ним правомірно нарахована і виплачена позивачу грошова компенсація за дні невикористаних ним відпусток у році звільнення зі служби в поліції, а отже, апелянт вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені спеціальним Законом № 580-VIII, відповідної до процедури, встановленої Порядком № 260 та Порядком № 1235. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Позивач є громадянином який потерпів від Чорнобильської катастрофи (3 категорія), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим Рівненською облдержадміністрацією. 
Згідно довідки, виданої виконкомом Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області № 2049 від 19.09.2023, позивач дійсно проживає та зареєстрований в с. Колки Сарненського району Рівненської області з 03.09.1983 по 27.08.2021 та з 15.05.2003 по даний час (дата видачі довідки – 19.09.2023). 
Витягом з послужного списку особової справи колишнього працівника Національної поліції України старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Сарненського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області за № 2976/46/12/01-2023 від 08.11.2023 стверджується, що позивач проходив службу на посадах в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Рівненській області: з 04.02.2006 по 01.04.2006 - помічником дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Дубровицького РВ УМВС України в Рівненській області; з 01.04.2006 по 14.03.2008 - інспектором патрульної служби Дубровицького РВ УМВС України в Рівненській області; з 14.03.2008 по 10.06.2013 - міліціонером-водієм сектору ресурсного забезпечення Дубровицького РВ УМВС України в Рівненській області; з 10.06.2013 по 21.04.2015 – міліціонером-водієм обслуговуючого персоналу і охорони Дубровицького РВ УМВС України в Рівненській області; з 21.04.2015 по 06.11.2015 - помічником оперативного чергового чергової частини штабу Дубровицького РВ УМВС України в Рівненській області.
Крім того, позивач проходив службу на посадах в Національній поліції України: з 07.11.2015 по 28.03.2016 на посаді помічника чергового Дубровицького відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області; з 28.03.2016 по 29.04.2016 на посаді поліцейського Дубровицького відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області; з 29.04.2016 по 04.01.2021 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Дубровицького відділення поліції Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області; з 04.01.2021 по 07.10.2023 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Сарненського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.
Згідно з копією витягу з наказу начальника Головного управління Національної поліції України в Рівненській області від 29.09.2023 № 235 о/с (по особовому складу), 29.09.2023 старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби). Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить: 19 років 04 місяці 29 днів.
У наказі від 29.09.2023 № 235 о/с вказано також: «Виплатити компенсацію за 14 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік та за 20 календарних діб щорічної основної оплачуваної відпустки пропорційно відпрацьованого часу в 2023 році».
На підставі довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів СБУ, МВС, військовослужбовця внутрішніх військ від 29.09.2023 № 31, наказом № 262 о/с від 30.10.2023 внесено часткові зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 29.09.2023 № 235 о/с та зазначено: «Уважати , що він звільнений зі служби в Національній поліції 07.10.2023. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 19 років 05 місяців 14 днів.»
Листом № 11/17-1117 від 08.11.2023 Головне управління Національної поліції України в Рівненській області повідомило позивачу, що основна та додаткова відпустка за 2022 рік не надавалась. Відповідач також зазначив, що з урахуванням чинних норма законодавства України, та у зв`язку з відсутністю на день звільнення необхідної вислуги років для призначення пенсії, визначеної статтею 12 Закону № 2262-ХІІ, зарахування на пільгових умовах періодів служби для визначення розміру пенсії немає.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із частини 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Відповідно до частини 1-3 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (у редакції чинній на момент звільнення позивача зі служби) (Закон № 580-VIII) тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Частиною 10 статті 93 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. 
Державні гарантії права на відпустки працівників, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи врегульовані Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР (Закон № 504/96-ВР).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (Порядок № 260). 
Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. 
Колегія суддів звертає увагу, що спірні правовідносини виникли в результаті не виплати грошової компенсації за не використані дні відпусток за 2022 рік, а саме щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки.
Так, листом № 11/17-1117 від 08.11.2023 Головне управління Національної поліції України в Рівненській області повідомило позивачу, що основна та додаткова відпустка за 2022 рік не надавалась. Крім того, апелянт зазначає, що виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції.
Апеляційний суд вказує, що позивач за період служби в Головному управлінні Національної поліції України в Рівненській області не використав основну та додаткову відпустку за 2022 рік.
При цьому, відповідачем згідно Витягу з Наказу Головного управління Національної поліції України в Рівненській області № 235о/с від 29.09.2023 «По особовому складу», яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (з урахуванням наказу № 262о/с від 30.10.2023) з 07.10.2023, передбачено, виплатити компенсацію за 14 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік та за 20 календарних діб щорічної основної оплачуваної відпустки пропорційно відпрацьованого часу в 2023 році.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2022 рік, а відтак відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток за 2022 рік.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі № 460/1381/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний