КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 758/6170/24
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/2901/2025                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
3 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                               судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                               суддів                                  Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Романюка Євгенія Анатолійовича на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року (суддя Захарчук С.С.) про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2   аліментів на дитину,
 
встановив:
 
у травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, а також просила включити до судового наказу стягнення з ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 4 432,98грн.
            Мотивуючи подану заяву, заявниця зазначала, що з 11 жовтня 2013 року по 10 квітня 2023 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , під час якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька  ОСОБА_3 .
            Заявниця посилалась на те, що після розірвання шлюбу їх донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, при цьому боржник, хоч і надає матеріальну допомогу, її суми не є фіксованими та сплачуються не регулярно, жодної письмової угоди про утримання дитини між ними не укладалось.
            29 травня 2024 року суддею Подільського районного суду міста Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
            5 червня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Романюк Є.А. подав до суду заяву про стягнення з боржника судових витрат у розмірі 4 432,98грн, з яких 4 150грн складають витрати на професійну правничу допомогу та 282,98грн - поштові витрати.
            Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
            У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Романюк Є.А. просить ухвалу судді скасувати та направити справу до суду першої інстанції для 
                                                                 
продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права.
            Представник заявниці зазначає, що розділ ЦПК «Наказне провадження» не містить положень про можливість чи неможливість стягнення витрат на професійну правову допомогу у наказному провадженні, тому суд повинен був керуватись загальними засадами цивільного судочинства, серед яких є і принцип відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
            Представник заявниці посилається на те, що частиною першої статті 165 ЦПК України не передбачено можливості відмовити у видачі наказу про стягнення аліментів, якщо разом із такою вимогою заявлено вимогу про стягнення з боржника витрат на професійну правничу допомогу.
            Крім цього, представник заявниці стверджує, що суддя не врахував, що витрати на професійну правову допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
            2 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Романюк Є.А. подав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені стороною заявника при поданні апеляційної скарги та інших витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 706грн.
            Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, суддя виходила з того, що заявницею не було долучено до заяви про видачу судового наказу документів, які підтверджують оплату наданих послуг професійної правничої допомоги, а також обґрунтованого розрахунку суми витрат у розмірі 4 432,98грн.
За положеннями частини третьої статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника, на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Статтею 161 ЦПК України передбачено вичерпний перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ, а саме:
1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;
2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;
3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;
4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину 
                                                                         
відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;
5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;
6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;
7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу. Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:
1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;
2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;
2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його;
3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;
4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;
5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;
6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;
7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;
8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;
9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 168 ЦПК України, у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору 
                                                                        
про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
            Частина 3 статті 141 ЦПК України передбачає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
            Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить, що витрати на правову допомогу підлягають доказуванню під час судового розгляду, а інша сторона має право доводити неспівмірність заявлених витрат на правову допомогу, що не є можливим у наказному провадженні, яке призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір.
            Доводи апеляційної скарги, що витрати на правову допомогу підлягають стягненню з боржника при видачі судового наказу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки положення статей 137 та 141 ЦПК України визначають, що розмір витрат на правову допомогу не є сталою величиною, як судовий збір, а інша сторона має право заявити клопотання про зменшення розміру цих витрат.
Крім того, частина 3 статті 141 ЦПК України визначає, що повинен врахувати суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.
Таким чином, при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд має забезпечити реалізацію сторонами дотримання принципу змагальності.
За приписами статті 167 ЦПК України розгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника, що позбавляє останнього можливості подати заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу або клопотання про зменшення таких витрат.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що нормами ЦПК України не 
                                                                    
передбачена можливість стягнення витрат на правову допомогу у наказному провадженні, 
яке не передбачає наявність спору.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суддя суду першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу про стягнення з боржника витрат на правову допомогу, дійшов правильного висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають, однак з інших підстав, що не ґрунтуються на нормах процесуального права, тому ухвала судді підлягає зміні у мотивувальній частині у редакції цієї постанови.
За викладених вище обставин, клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Романюка Є.А. про стягнення з боржника витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Романюка Євгенія Анатолійовича задовольнити частково.
            Ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                     І.М. Рейнарт

Судді                                                                        Г.М. Кирилюк

                                                                                              Т.І. Ящук