ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 708/614/24		
Провадження № 22-ц/821/84/25		
Категорія: 301030400 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря - Гладиш О. Ю.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лаврентьєва Дмитра Олеговича на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, яким просила витребувати з чужого володіння ОСОБА_2 , транспортний засіб автомобіль Volkswagen Touran, легковий універсал, 2010 року випуску та стягнути понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що є власницею автомобіля Volkswagen Touran, легковий універсал, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 23.05.2023.
Зазначала, що ОСОБА_2 , як знайома її сина, відома їй з 2004 року.
В травні 2022 року у неї виникла термінова потреба у невідкладній поїздці. В той час вона себе погано почувала, у неї був тривожний розгублений стан, а відповідачка запропонувала надати їй автомобіль ОСОБА_1 та відвести позивачку по справам.
Вважала, що відповідачка, скориставшись її станом, заволоділа автомобілем шляхом обману.
Позивачка неодноразово телефонувала відповідачці з вимогою повернути автомобіль, проте ОСОБА_2 не повертала даний транспортний засіб.
02.08.2022 та 12.08.2022 ОСОБА_1 зверталася на спецлінію «102» щодо протиправних дій відносно автомобіля з боку ОСОБА_2 
05.07.2023 позивачка направила до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 , передбаченого ст. 190, ст. 289 КК України.
У зв`язку із ненаданням слідчими органами витягу з ЄРДР, позивачка звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на невнесення відомостей до ЄРДР.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2023 у справі № 761/25582/23 скаргу задоволено та зобов`язано уповноважену особу Шевченківського УП ГУНП у місті Києві невідкладно, але не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали слідчого судді, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 05.07.2023 та надати заявнику витяг з ЄРДР.
Вказує, що витяг з ЄРДР позивачці направлений не був. 
Після чого, 26.09.2023 представник ОСОБА_4 - адвокат Стадник П. В. повторно звернувся до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві з клопотанням про виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2023 у справі № 761/25582/23, залучення ОСОБА_1 в якості потерпілої у кримінальному провадженні, надати їй пам`ятку про ознайомлення з правами потерпілої по кримінальному провадженню, оголосити автомобіль Volkswagen Touran, легковий універсал, 2010 року випуску, у розшук як викрадений.
В черговий раз слідчими органами було проігнороване дане клопотання.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.11.2023 у справі № 761/39230/23 зобов`язано уповноваженого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві розглянути клопотання адвоката Стадника П. В. в інтересах ОСОБА_1 від 26.09.2023, в порядку та строки передбачені ст. 220 КПК України. 
На дату подання позовної заяви слідчими органами ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.11.2023 не виконана.
Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 звернулася за захистом своїх порушених майнових прав до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2024 року позов задоволено. Витребувано з чужого володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 транспортний засіб автомобіль Volkswagen Touran, легковий універсал, 2010 року випуску, стягнено з ОСОБА_2 на користь позивачки понесені судові витрати, скасовано арешт автомобіля Volkswagen Touran, легковий універсал, 2010 року випуску. 
Рішення суду мотивовано тим, що єдиним законним власником спірного майна на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є позивачка.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідачки на допроцесуальні відносини між сторонами, оскільки вони не стосуються цієї справи і суду не надано жодного належного та допустимого доказу правомірного відчуження автомобіля та правомірності використання спірного автомобіля відповідачкою.
В рішенні суд першої інстанції вказав, що відповідачка не має будь-яких законних правових підстав для зберігання у себе майна, яке їй не належить.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

31.10.2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Лавреньєв Д. О. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував той факт, що в позовній заяві ОСОБА_1 помилково послалася на ст. 387 ЦК України та просила витребувати своє майно у відповідачки.
Зазначає, що позивачка добровільно передала автомобіль в користування ОСОБА_2 для виконання певних військових завдань та розпоряджень згідно усних домовленостей. Відповідачка в свою чергу витратила значну суму коштів на ремонт даного автомобіля, що підтверджується відповідними квитанціями наявними в матеріалах справи. 
Відповідачка не знала, що ОСОБА_1 звернулася із заявою до Національної поліції про заволодіння ОСОБА_2 вказаним транспортним засобом та не мала наміру незаконно без згоди власника автомобіля заволодіти ним.
Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що у справах № 755/19068/20 та № 361/8532/20 судовими рішеннями встановлені обставини дій позивачки за інших подібних обставин щодо продажу автомобілів, які свідчать про недобросовісні дії позивачки.
Звертає увагу суду, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту порушеного права, визначений ст. 387 ЦК України, оскільки позивачка є законним власником спірного майна. Суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що спірний автомобіль не вибував із володіння власника поза його волею, власник з власної волі передала відповідачці в тимчасове користування автомобіль.
Вказує, що з початком повномасштабного вторгнення з 24.02.2022 ОСОБА_1 переїхала до м. Немирів, де проживала у родичів. Ключі від нерухомості у м. Києві та від спірного автомобіля вона залишила своєму знайомому (співмешканцю) 
ОСОБА_7 ОСОБА_2 , володіючи інформацією, що ОСОБА_7 вживав алкогольні напої та не належним чином слідкував за майном ОСОБА_1 , а саме квартира була занедбана, а автомобіль знаходився в аварійному стані, повідомила позивачку про дані обставини.
Зазначає, що на початку травня 2022 року позивачка приїхала до м. Києва та разом з відповідачкою відвідали Шевченківське УП ГУНП у м. Києві, де написали заяву-повідомлення про злочин, вчинений ОСОБА_7 , а саме шахрайські дії, крадіжку та погрози.
ОСОБА_1 забрала автомобіль в ОСОБА_7 та передала ОСОБА_2 , яка постійно її возила по справам. 
Орієнтовано у червні 2022 року ОСОБА_1 повернулася в м. Немирів, а автомобіль Volkswagen Touran безкоштовно передала ОСОБА_2 , оскільки та активно займалася волонтерською справою та допомагала ЗСУ, в тому числі своєму цивільному чоловікові ОСОБА_9 , який є сином ОСОБА_1 . 
Вказує, що конфлікту чи претензій щодо спірного автомобіля до подачі позовної заяви до суду від позивачки не було.
21.11.2024 на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Стадника П. В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві зазначає, що будь-яких правочинів щодо безоплатної передачі спірного автомобіля позивачка та ОСОБА_2 не укладали та не мали намір підписувати.
ОСОБА_2 скористалася поганим станом ОСОБА_1 та заволоділа її автомобілем, що підтверджується не одноразовими зверненнями до правоохоронних органів із відповідними заявами.
Зазначає, що позивачкою обрано вірний спосіб захисту своїх порушених прав, на підставі ст. 387 ЦК України, з огляду на те, що ОСОБА_2 незаконно фактично володіє автомобілем, який перебуває у власності ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом
       
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 4645, 18.02.2021, ОСОБА_1 є власницею автомобіля Volkswagen Touran, легковий універсал, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ від 23.05.2023, зазначений вище транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 .
Відповідно до наданої інформації ГУНП у м. Києві позивачка 02.08.2022 та 12.08.2022 зверталася до поліції із заявами про викрадення автомобіля із вказівкою на ОСОБА_2 , як на особу в якої незаконно перебуває автомобіль.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2023 у справі № 761/25582/23 задоволено скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стадника П. В. та зобов`язано уповноважену особу Шевченківського УП ГУНП у м. Києві невідкладно, але не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали слідчого судді, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 05.07.2023 та надати заявнику витяг з ЄРДР.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.11.2023 у справі № 761/39230/23 зобов`язано уповноваженого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні № 120231001000003417, розглянути клопотання адвоката Стадника П. В. в інтересах ОСОБА_1 від 26.09.2023, в порядку та строки передбачені ст. 220 КПК України. 
Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 11.06.2024 року в рамках забезпечення позову накладено арешт на автомобіль марки Volkswagen Touran, легковий-загальний універсал-В, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власницею якого є ОСОБА_1 . 

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачки - адвоката Лаврентьєва Д. О., ОСОБА_1 та її представника - адвоката Стадника П. В., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.
Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.
Позивачка звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння саме в порядку ст. 387 ЦК України, яка регламентує право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння.
Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, необхідно виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
Правовий аналіз положень ст. 387 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.
Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
В постанові Верховного Суду від 12.01.2022 у справі № 703/1191/20 (провадження № 61-19324св21) зазначено, що віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.
Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача. Отже, право власності дійсно є непорушним, але для застосування віндикації принципове значення, крім підтвердження такого права власності, має і встановлення особи, яка протиправно, тобто без будь-яких правових підстав, фактично володіє витребуваною річчю, бо саме вона має відповідати за позовом, виконувати рішення суду в разі його задоволення, й нести негативні наслідки порушення прав позивача (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц).
Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, яким чином спірне майно вибуло з володіння позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.
Фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо) допоки не буде встановлено протилежне. У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому вирішив довірити своє майно. Якщо воля на передачу володіння мала місце і потім відповідна річ була відчужена (неважливо особою, якій власник передав володіння, чи будь-якою іншою особою), то задоволення віндикаційного позову до добросовісного набувача цієї речі виключається (постанова Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/8879/21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.
Позивачкою в ході розгляду справи ні у суді першої, ні апеляційної інстанції не було доведено належними та допустимими доказами протиправність дій відповідачки, а також те, що автомобіль вибув з володіння позивачки поза її волею.
Як встановлено в ході розгляду справи, позивачка добровільно передала ОСОБА_2 автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, виключно на підставі усної домовленості між ними. При цьому, сторони не обумовили конкретні строки повернення власниці транспортного засобу.
Із заявою про вчинення кримінального правопорушення позивачка звернулася до правоохоронних органів лише 07.08.2022, зателефонувавши на спецлінію «102». В позовній заяві вказувала, що на початку травня 2022 року ОСОБА_2 заволоділа автомобілем, шляхом обману. З наведеного вбачається, що протягом трьох місяців ОСОБА_1 не заперечувала щодо користування транспортним засобом відповідачкою, що свідчить про її волевиявлення на передачу у користування спірного автомобіля.
Позивачка доводів та доказів щодо способу передачі автомобіля не наводить, хоч установлення способу фізичного вибуття рухомого майна з володіння позивачки є обставиною, що підлягає обов`язковому встановленню під час розгляду такої категорії справ. 
Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачкою створювались перешкоди ОСОБА_1 у вільному доступі до її автомобіля, користуванні, розпорядженні ним чи його відчуження. Натомість, в матеріалах справи міститься Акт виконаних робіт № 8646 від 10.07.2024 відповідно до якого з 06.06.2024 по 10.07.2024 були проведені ремонтні роботи автомобіля Volkswagen Touran, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість яких становила 25122,00 грн. Замовником даних робіт була ОСОБА_2 . 
Колегія суддів зауважує, що позивачкою не надано доказів, що вона зверталася особисто чи через свого представника до відповідачки з письмовою вимогою про повернення спірного автомобіля з визначенням конкретних строків чи умов його повернення. Інших доказів, зокрема, даних про оголошення транспортного засобу в розшук, встановлення місцезнаходження спірного автомобіля, накладення арешту на нього та коло осіб, які заволоділи даним транспортним засобом, матеріали справи не містять. 
Якщо власник неналежним чином поставився до вибору особи, якій він передав річ, у даній справі автомобіль передано  ОСОБА_2  у користування, він позбавляється права вимагати повернення речей від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не повернула річ. Власниця майна   ОСОБА_1  має право звернутися з відповідним позовом до особи, якій добровільно передала транспортний засіб.
У випадку коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року справа № 761/44057/19.
Таким чином, оскільки спірний автомобіль вибув з володіння власниці за її волею, що не спростовано відповідними доказами, тому таке майно не підлягає витребуванню від добросовісного набувача на підставі віндикаційного позову.
Відтак, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що у вказаних правовідносинах порушено право власності позивачки щодо вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном, так як позивачкою не доведено, що у незаконний спосіб (викрадення, загублення) відбулося вибуття спірного автомобіля.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Згідно з ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій в розмірі 5363,00 грн.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга представника  ОСОБА_2  - адвоката Лаврентьєва Д. О. підлягає до задоволення, а оскаржуване судове рішення - скасуванню.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  - адвоката Лаврентьєва Дмитра Олеговича- задовольнити.
Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5363,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 09 січня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

                                                                        О. М. Новіков