ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/2926/23 Головуючий в І інстанції: Майдан С.І.
Номер провадження: 22-ц/819/108/25 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року                                                         м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді         Майданіка В.В.,
       суддів:         Воронцової Л.П.,
                               Склярської І.В.,
       секретар                Олійник К.О., 

учасники справи: 
позивач – Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк;
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Ніценка Олександра Сергійовича, діючого від імені Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Майдан С.І., дата складення повного тексту рішення – 31 жовтня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_3 , діючого від імені Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги 

У серпні 2023 року  ОСОБА_3 , діючий від імені ПАТ АБ "Укргазбанк", звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0335/06/2021/0265 від 14.06 2021 року та договором поруки № 1 від 14.06.2021 року, яка станом на 26.07.2023 року складає 1 448 577,07 грн, у тому числі: заборгованість по кредиту поточна – 1 193 657,75 грн; заборгованість по кредиту прострочена – 140 984,00 грн; заборгованість по процентах поточна – 6 170,07 грн; заборгованість по процентах прострочена – 107 765,25 грн. Також позивач просив стягнути солідарно з відповідачів понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 21 728,66 грн, по 10 864,33 грн з кожного.
               
Позов обґрунтований наступним.
14.06.2021 року між ОСОБА_1 та банком був укладений кредитний договір № 0335/06/2021/0265, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 1 480 260,00 грн на придбання автомобіля марки VOLVO моделі ХС 90, 2021 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях. 
Кредит було надано шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ТОВ "Запоріжжя-Авто" (п.1.1). 
Кредит надано з 14.06.2021 року по 13.06.2028 року, із сплатою процентів за користування кредитом, у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 6,49% річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені кредитним договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 11,49% (п.п. 1.3.1, 1.3.2 Кредитного договору). 
Крім цього, 14.06.2021 року між банком та ОСОБА_2 (Поручителем) було укладено договір поруки № 1, за п.1.2 якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. 
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, які були перераховані 14.06.2021 року на рахунок ТОВ "Запоріжжя-Авто" за придбаний ним автомобіль. Натомість, відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за кредитним договором, припинивши після лютого 2022 року погашення частини тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами.
Таким чином, станом на 26.07.2023 року загальна заборгованість відповідачів перед позивачем складає 1 448 577,07 грн, у тому числі: заборгованість по кредиту поточна – 1 193 657,75 грн; заборгованість по кредиту прострочена – 140 984,00 грн; заборгованість по процентах поточна – 6 170,07 грн; заборгованість по процентах прострочена – 107 765,25 грн. 
У зв`язку з вказаним позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 14.08.2023 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання (а.с.36).

Ухвалою суду від 22.01.2024 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.119). 

11.03.2024 року представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 надав суду додаткові пояснення, згідно яких вважає, що позовні вимоги банку є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 
При цьому вказав, що зі змісту п. 1.1 кредитного договору від 14.06.2021р. вбачається, що банк надав відповідачу кредит на придбання автомобіля, тобто на споживчі потреби. 
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. 
Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, з 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, – також Закон України "Про захист прав споживачів". 
Положеннями статті 16 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла – щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійсненні. 
Таким чином, право кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про споживче кредитування". 
Проте вимоги про дострокове повернення кредиту банком на адресу відповідачів не направлялись, докази протилежного в матеріалах справи відсутні. 
За таких обставин у відповідачів не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитними договорами. 
Таким чином, враховуючи, що банк не дотримався вимог ст.16 Закону України "Про споживче кредитування" щодо обов`язкового направлення відповідачем вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, в задоволенні позовних вимог банку слід відмовити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. При цьому вказав, що лист-вимога про дострокове повернення кредитних коштів направлялася відповідачам, однак внаслідок військової агресії РФ з 24.02.2022 року, перебування м. Херсон в окупації та переїздом товариства до іншого міста, зазначений лист не зберігся, у позивача відсутні докази щодо направленої вимоги та докази отримання вказаного листа відповідачами. 

Представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у письмових поясненнях. 

В останнє судове засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з`явилися, представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, підтримав раніше подані пояснення, просив відмовити в задоволенні позову банку в повному обсязі. 

Також в судове засідання суду першої інстанції не з`явилася і відповідачка ОСОБА_2 . 

Оскаржуваним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2024 року позов був задоволений частково. Суд вирішив:
--- стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" (03087, м.Київ, вул.Єреванська, 1, код ЄДПОУ 23697280) заборгованість за кредитним договором № 0335/06/2021/0265 від 14.06.2021 року та договором поруки № 1 від 14.06.2021 року у розмірі 248 749,25 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту простроченої – 140 984,00 грн, заборгованості по процентах простроченої – 107 765,25 грн; 
--- стягнути з відповідачів на користь позивача понесені витрати судового збору у розмірі 3 730,81 грн, по 1 865,41 грн з кожного;
--- в решті позовних вимог відмовити. 

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, а тому наявні праві підстави для стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за вказаним кредитним договором № 0335/06/2021/0265 від 14.06.2021 року та договором поруки № 1 від 14.06.2021 року.
При цьому суд враховував положеннями статті 16 Закону України "Про споживче кредитування", а саме те, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла – щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Суд також враховував, пославшись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц, що позивачем не надано суду доказів направлення та вручення таких вимог відповідачам, внаслідок чого у позивача не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором. Відтак, як вважав суд, стягненню підлягає лише заборгованість у розмірі 248 749,25 грн, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту – 140 984,00 грн, простроченої заборгованості по процентах – 107 765,25 грн, розмір якої вказаний позивачем у наданому ним розрахунку заборгованості, який відповідачами не оспорюється. 

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 , діючий від імені позивача, просить вказане рішення суду першої інстанції змінити в частині незадоволених позовних вимог у загальному розмірі 1 199 827,82 грн, стягнувши солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0335/06/2021/0265 від 14.06.2021 року та Договором поруки № 1 від 14.06.2021 року за кредитом (поточна) у розмірі – 1 193 657,75 грн та по процентах (поточна) у розмірі – 6 170,07 грн, а також витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору за подання до суду позовної заяви, у розмірі 17 997,85 грн. При цьому скаржник послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема, вказав, що судом не було враховано того, що у зв`язку із допущенням позичальником прострочення періодичних платежів за Кредитним договором уповноваженим структурним підрозділом Головного офісу Позивача (відділ по роботі з проблемною заборгованістю роздрібного бізнесу), який знаходиться в м. Києві, на відомі йому адреси обох відповідачів були підготовлені та відправлені поштою Листи-вимоги №№ 129/14331/2023, 129/14332/2023, 129/14333/2023, 129/14334/2023 від 19.04.2024 року. Однак, конверти із листами-вимогами згодом повернулися відправнику (до Головного офісу Позивача у м. Києві) із відміткою "За закінченням терміну зберігання". Тобто, дані листи були ними проігноровані. При цьому про зміну свого місця реєстрації або місця проживання відповідачі не повідомляли. Отже, вважається, що позивач виконав вимоги ст.16 Закону України "Про споживче кредитування". А тому, виходячи із аналізу ст.ст.509, 526, 530, 536, 599, 610, 611, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.16 Закону України "Про споживче кредитування", враховуючи зміст п.4.2.3. Кредитного договору, доданих Позивачем до позовної заяви та до апеляційної скарги письмових доказів, у позивача виникло право достроково солідарно стягнути з Відповідачів 1 та 2 наявну заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 1 448 577,07 грн.
Також зазначив, що позивач з об`єктивних причин не міг надати до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення докази направлення та вручення листів-вимог Відповідачам 1 та 2, оскільки станом на 24.02.2022 року матеріали кредитної справи за Кредитним договором зберігались за адресою: Херсонської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" (м. Херсон, вул. Перекопська, 21). Приміщення дирекції під час окупації м. Херсона було захоплено окупаційними військами рф, що підтверджується Витягом з ЄРДР від 27.12.2022 року та доступ до нього став можливим позивачу лише з 02.12.2022 року, що підтверджується Протоколом огляду від 02.12.2022 року, копії яких додаються до даної апеляційної скарги. Починаючи з 24.02.2022 року, супроводження кредитної справи за Кредитним договором здійснювалось іншими структурними підрозділами Позивача, які перебували на неокупованій частині України. Після деокупації м. Херсона та отримання контролю позивачем над своїм приміщенням (м. Херсон, вул. Перекопська, 21) розпочато інвентаризацію усіх справ, що збереглися, в т.ч. кредитних справ. Одночасно із проведенням інвентаризації, ті структурні підрозділи, які здійснювали супроводження кредитної справи за Кредитним договором почали доправляти усю напрацьовану документацію по кредитних справах на адресу Херсонської дирекції АБ "Укргазбанк" (м. Херсон, вул. Перекопська, 21) приміщення для їх долучення до справ. У зв`язку із постійними посилюючими обстрілами військами рф району розташування Херсонської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" інвентаризація та наповнення справ припинилась та доступ до приміщення, задля збереження життя та здоров`я працівників позивача, був відсутній тривалий час. Фактично доступ до матеріалів кредитної справи за Кредитним договором, а відтак до листів-вимог №№ 129/14331/2023, 129/14332/2023, 129/14333/2023, 129/14334/2023 від 19.04.2024 року став можливим лише наприкінці жовтня 2024 року, коли Позивачу вдалось знайти інше місце для зберігання своїх справ у м. Херсоні та перевезти їх до нього. 
Тому скаржник вважає, що ним надані докази неможливості подання до суду першої інстанції вказаних листів-вимог, долучених до апеляційної скарги, з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому є підстави для їх прийняття судом апеляційної інстанції. 

У відзиві адвокат Резуненко Денис Сергійович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому також просив стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката на стадії апеляційної інстанції у розмірі 25 000, 00 грн, зазначивши, що у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України докази понесених відповідачем судових витрат на стадії апеляційної інстанції будуть надані протягом п`яти днів після постановлення рішення суду. 
Представник вказаного відповідача вказав, що у своїй апеляційній скарзі банк обмежився лише загальним посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, однак не вказав у своїй апеляційній скарзі конкретно в чому полягають ці порушення. 
Також вказав, що зі змісту апеляційної скарги вбачається, що банк фактично погодився з висновками суду першої інстанції про те, що праву банку на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про споживче кредитування". 
Також зазначив, що позивач не навів жодних поважних причин неподання ним доказів у суді першої інстанції, а тому вважає, що у задоволенні заяви Банку про долучення доказів слід відмовити. 

ОСОБА_3 , діючий від імені Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", звернувся до апеляційного суду з письмовим зверненням, яке названо "Відповідь на відзив на апеляційну скаргу", подане в порядку ст.43 ЦПК України, в якому вказав, що долучення відповідних доказів Херсонським апеляційним судом до матеріалів справи відповідатиме принципу процесуальної економії, який знаходить свій вияв також при оцінці ефективності позовної вимоги на предмет того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду. При цьому повторив, що в апеляційній скарзі позивач зазначив про причини несвоєчасного подання доказів (листів вимог від 19.04.2023 року № 129/14331/2023, 129/14332/2023, 129/14333/2023, 129/14334/2023), які в результаті існування об`єктивних обставин не залежали від його волі, про що просив суд апеляційної інстанції визнати поважними причини їх неподання, долучити їх до матеріалів справи та врахувати їх при ухваленні судового рішення. 

Адвокат Резуненко Денис Сергійович, діючий від імені ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з письмовим зверненням, яке названо "Заперечення (на відповідь на відзив на апеляційну скаргу)", в якому по суті заперечив проти долучення доказів на стадії апеляційного перегляду справи.
При цьому вказав, що основним доводом позивача щодо несвоєчасності подання доказів є відсутність доступу до кредитної справи, яка зберігалася у м. Херсоні. Проте, зазначив, відсутність доступу до кредитної справи не завадило працівникам банку у м. Києві підрахувати розмір кредитної заборгованості відповідачів, сформувати вимоги про усунення порушень, їх відправити та звернутись до суду із позовом.
Також зазначив, що представник позивача вірно зазначає на необхідність дотримання принципу процесуальної економії. Однак, вважає, процесуальна економія і полягає в тому, щоб на стадії апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції надавав оцінку законності рішення суду першої інстанції на підстав вже наявних в матеріалах справи доказів, а не досліджував нові.
Вказав, що у відповіді на відзив представник позивача посилається на правові позиції Верховного Суду, однак, вважає, зазначені ним правові позиції викладені за кардинально інших фактичних обставин справ. Тому, вважає, вони не підлягають застосуванню у цій справі. Зазначив, що правові висновки Верховного Суду з приводу долучення нових доказів на стадії апеляційної інстанції ним були викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 , діючий від імені ПАТ АБ "Укргазбанк", звернувся 13.01.2025 року до апеляційного суду з письмовими поясненнями, поданими в порядку ст.43 ЦПК України, в яких вказав, що в своїй апеляційній скарзі позивач надав пояснення з приводу причин неподання ним доказів відправлення та отримання відповідачами по справі листів-вимог, де об`єктивною причиною є постійне ведення бойових дій у м. Херсоні. За таких обставин на перший план виходить питання збереження життя та здоров`я людей, зокрема працівників позивача, які не мали доступу до приміщення розташування Херсонської обласної дирекції позивача (м. Херсон, вул. Перекопська, 21), в якому зберігалась кредитна справа ОСОБА_1 . Така можливість з`явилася у позивача наприкінці жовтня 2024 року, коли вдалося вивезти усі кредитні справи (в. т.ч. кредитна справа ОСОБА_1 ) на паперовому носії з вказаного приміщення дирекції позивача в інше місце та мати доступ до кредитної справи ОСОБА_1 , в якій зберігались ці докази. 
Зазначив, що у своєму запереченні ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що відсутність доступу до кредитної справи не завадило позивачу сформувати та направити листи вимоги відповідачам. Натомість позивач звертає увагу, що формування листів вимог до усіх позичальників та їх поручителів/заставодавців здійснюється в автоматичному режимі за допомогою відповідного програмного забезпечення обліку кредитної заборгованості та для цього не потрібно мати фізичний доступ до кредитних справ. Робота цього програмного забезпечення залежить лише від параметрів здійсненої кредитної операції, заведеної до неї працівником позивача в день видачі кредитних коштів. Сформовані листи вимоги направляються поштою адресатам, але підтвердження направлення та отримання останніми цих листів зберігаються в кредитній справі, як складова цієї справи.
Також вказав, що в Запереченні ОСОБА_1 не погоджується із застосуванням принципу економії судом апеляційної інстанції, але дану позицію позивач вважає помилковою та вважає, що долучення цих доказів Херсонським апеляційним судом до матеріалів цієї справи відповідатиме цьому принципу, та його застосування призведе до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду та зробить неприпустимим штучне подвоєння судового процесу.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 11.02.2025 року о 09-20 годині, однак учасники справи, , крім тих, хто з`явився, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася та про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності. 

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке. 

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

14.06.2021 року між ПАТ АБ "Укргазбанк"та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0335/06/2021/0265 (а.с.12-18).

Згідно п.1.1.Кредитного договору позивач надав та ОСОБА_1 прийняв кредит у сумі 1 480 260,00 грн на придбання автомобіля марки VOLVO моделі ХС 90, 2021 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях. Кредит надано банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ТОВ "Запоріжжя-Авто"IBAN НОМЕР_3 , відкритий в АТ "Райфайзен Банк Аваль"з призначенням платежу оплата за а/м VOLVO ХС 90, 2021 р.в. зг. рах. на оплату № 446 від 08.06.2021 року від ОСОБА_2 в т.ч. ПДВ 246710,00 грн.

Відповідно до п. 1.2.1 вказаного договору кредит надається з 14.06.2021 року по 13.06.2028 року.

Згідно до п.1.3.1. вказаного договору за користування кредитом у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 6,49 % річних та є фіксованою.

За п.1.3.2. вказаного договору за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим Договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 11,49 % річних та є фіксованою.

Відповідно до п.3.1. вказаного договору позичальник зобов`язався щомісячно з 1-го по до 10-е число кожного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 17 623,00 грн шляхом перерахування на рахунок банку. 

Пунктами 3.9-3.10 вказаного договору сторони досягли згоди про порядок та строки нарахування процентів за даними договором.

Відповідно до п.4.2.3. Договору банк має право вимагати дострокового повного виконання Позичальником своїх зобов`язань по цьому Договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій (якщо буде мати місце) у випадках, які Сторони визначають, як істотне порушення умов цього Договору, а саме:
– невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому Договору, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на 1 (один) календарний місяць), що випливають з цього Договору;
– невиконання Позичальником (Заставодавцем) своїх зобов`язань по укладеним договорам забезпечення;
– невиконання та/або неналежного виконання вимог будь-якого з пп. 4.3.6 - 4.3.9 цього Договору;
– подання до суду позову про визнання недійсними у цілому чи у частині та/або неукладеними цього Договору та/або будь-якого договору забезпечення:
– за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий Позичальникові кредит своєчасно не буде повернений;
– вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язань направляється в письмовому вигляді та підлягає виконанню протягом 30 днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку. 

У відповідності до абз. 1 п.4.3.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний протягом 3-х (трьох) банківських днів повідомити Банку про зміну місця реєстрації або місця проживання, контактної інформації.

За приписами п.4.3.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені у п.1.1. цього Договору цілі. Повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховану комісію (якщо буде мати місце), нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та в порядку згідно цього Договору.

У якості забезпечення зобов`язання позичальника перед банком, 14.06.2021 року між ПАТ АБ "Укргазбанк"та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1 (а.с.19-20). 

Відповідно до п.1.1. договору поруки ОСОБА_2 зобов`язується відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 0335/06/2021/0265 від 14.06.2021 року.

Згідно з п.1.2 договору поруки ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язання по кредитному договору.

За п.1.4, п. 1.5 вказаного договору поруки відповідальність ОСОБА_2 виникає у тому ж обсязі, що і позичальника за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором, у тому числі у разі вимог Кредитора про дострокове виконання зобов`язань по кредитному договору, на умовах та з підстав, передбачених кредитним договором.
Відповідно до п.5.1. договору поруки цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення відбитками печаток і діє протягом 17 років.

Згідно з п.5.2 Договору порука за цим договором припиняється у разі: припинення забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором; якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване позичальником та поручителем. 

Відповідач ОСОБА_1 неналежно виконує свої зобов`язання за кредитним договором, припинивши після лютого 2022 року погашення частини тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

Згідно із розрахунком позивача та виписки по рахунках за кредитним договором № 0335/06/2021/0265 від 14.06.2021 року станом на 26.07.2023 року загальна заборгованість відповідачів перед ПАТ АБ "Укргазбанк"складає 1 448 577,07 грн, з яких: заборгованість по кредиту поточна – 1 193 657,75 грн; заборгованість по кредиту прострочена – 140 984,00 грн; заборгованість по процентах поточна – 6 170,07 грн; заборгованість по процентах прострочена – 107 765,25 грн (а.с.21-22).

З цим позовом позивач звернувся до суду у серпні 2023 року.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
За положеннями ст.367 ЦПК України ("Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції"):
--- суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1);
--- суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2);
--- докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3).

       Скаржник (позивач, банк) у своїй скарзі відповідним чином обґрунтував причину неподання до суду першої інстанції докази виконання банком вимоги ст.16 Закону України "Про споживче кредитування", а саме Листи-вимоги №№ 129/14331/2023, 129/14332/2023, 129/14333/2023, 129/14334/2023 від 19.04.2024 року. 

Апеляційний суд вважає, що наведені у скарзі обставини матеріалами справи не спростовано, скаржником надані докази неможливості подання до суду першої інстанції вказаних листів-вимог, долучених до апеляційної скарги, з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому вважає причину неподання до суду першої інстанції вказаних листів-вимог поважною, внаслідок чого вважає, що наявні підстави для їх прийняття судом апеляційної інстанції.

Таким чином, при апеляційному розгляді до матеріалів справи були долучені Листи-вимоги №№ 129/14331/2023, 129/14332/2023, 129/14333/2023, 129/14334/2023 від 19.04.2024 року.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За ч.ч.1 і 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів"споживач – це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. 

Згідно зі ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів"у редакції, чинній з 10 червня 2017 року, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування"споживчий кредит (кредит) – це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, – також Закон України "Про захист прав споживачів". 

За положеннями ч.4 ст.16 Закону України "Про споживче кредитування":
--- у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит (абзац 1);
--- кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені (абзац 2);
--- якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність (абзац 3).

Згідно з умовами договору сторони дійшли згоди, що незважаючи на інші положення договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов`язань. При цьому зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження №14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, "непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову. Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту". 

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження №14?680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України "Про захист прав споживачів"в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: "суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту". 

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

У цій справі встановлено, що кредит, наданий банком (позивачем) відповідачу ОСОБА_1 , є споживчим кредитом, у відповідності до п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування".Проти цього ніхто зі сторін не заперечує. Строк повернення кредиту на час звернення з цим позовом (серпень 2023 року) ще не настав (дата повернення кредиту – 13 червня 2028 року).

На підтвердження направлення вимог про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором позивачем надано суду докази направлення таких вимог відповідачам (позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 ), а саме Листи-вимоги №№ 129/14331/2023, 129/14332/2023, 129/14333/2023, 129/14334/2023 від 19.04.2024 року. 

Тобто, кредитор (позивач) реалізував своє право вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про споживче кредитування". 

Однак, конверти із листами-вимогами згодом повернулися відправнику (до Головного офісу Позивача у м. Києві) із відміткою "За закінченням терміну зберігання".

Позивач (кредитодавець) просив достроково стягнути з відповідачів (позичальника та поручителя) усю суму кредиту, нарахованих процентів, у тому числі як прострочену заборгованість по кредиту та процентах, так і поточну заборгованість по кредиту та процентах. 
Заперечуючи проти вимог банку представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 вказував, що вимоги про дострокове повернення кредиту банком на адресу відповідачів не направлялись.

Отже, у цій справі встановлено, що відповідачі не отримали вказані Листи-вимоги №№ 129/14331/2023, 129/14332/2023, 129/14333/2023, 129/14334/2023 від 19.04.2024 року. 
Позивач не надав доказів саме повідомлення відповідачів (про затримку сплати частини споживчого кредиту та/або процентів із зазначенням строку та дій, необхідних для усунення порушення) у будь-який із можливих способів, зокрема електронною поштою або за відомим їх місцем проживання, враховуючи обставини справи, повномасштабне вторгнення військ рф в Україну, оголошення воєнного стану в Україні, який триває до цього часу, фактичну окупацію Херсонської області разом з м. Херсоном з кінця лютого 2022 року та фактичну деокупацію правобережної частини Херсонської області з 11 листопада 2022 року. Адже повернення банку конвертів із листами-вимогами із відміткою "За закінченням терміну зберігання" свідчить про неодержання такого повідомлення від банку.

За таких обставин, враховуючи критерії справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, апеляційний суд вважає, що позивач не дотримався вимог, передбачених ч.4 ст.16 Закону України "Про споживче кредитування", щодо пред`явлення боржнику вимоги про повернення споживчого кредиту. 

Відтак, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду доказів направлення та вручення таких вимог відповідачам, внаслідок чого у позивача не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, тобто немає підстав для задоволення позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів, а саме дострокового стягнення поточної заборгованості по кредиту та процентах. А тому, як правильно вважав суд першої інстанції, стягненню підлягає лише заборгованість у розмірі 248 749,25 грн, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту – 140 984,00 грн, простроченої заборгованості по процентах – 107 765,25 грн, розмір якої вказаний позивачем у наданому ним розрахунку заборгованості, який відповідачами не оспорюється. 

Аналогічний висновок зроблено й Верховним Судом у постанові від 08.12.2021 року у справі № 409/1398/18.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

       Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та висновків суду не спростовують.
       Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом виконання банком вимоги ст.16 Закону України "Про споживче кредитування" шляхом направлення відповідачам відповідних Листів-вимог №№ 129/14331/2023, 129/14332/2023, 129/14333/2023, 129/14334/2023 від 19.04.2024 року, що підтверджує право позивача на дострокове солідарне стягнення з відповідачів наявної заборгованості за Кредитним договором у загальному розмірі 1 448 577,07 грн.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що повернення банку конвертів із листами-вимогами із відміткою "За закінченням терміну зберігання" свідчить про неодержання такого повідомлення від банку. Апеляційний суд вважає, що позивач не надав доказів повідомлення відповідачів (про затримку сплати частини споживчого кредиту та/або процентів із зазначенням строку та дій, необхідних для усунення порушення) у будь-який із можливих способів, зокрема електронною поштою або за відомим їх місцем проживання, враховуючи обставини справи, повномасштабне вторгнення військ рф в Україну, оголошення воєнного стану в Україні, який триває до цього часу.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , діючого від імені Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", залишити без задоволення. 

       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови – 11 лютого 2025 року. 

Головуючий                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                   В.В. Майданік
       
Судді:                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                  Л.П. Воронцова

                                       _ _ _ _ _ _ _ _ _ _         І.В. Склярська