ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2954/25 Справа № 212/7586/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/7586/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання – Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач – Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», 
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Страх Вадим Олегович, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року, яке ухвалено  суддею  Чайкіним І.Б.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 серпня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (надалі – АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією за типовим договором.
Позовна заява мотивована тим, що  АП «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії споживачам, які відповідно до Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», Постанови Кабінету Міністрів України № 630 от 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», зобов`язані щомісячно здійснювати плату за послуги з теплопостачання. 
АТ «Криворізька теплоцентраль» з 01.10.2021 року здійснює постачання теплової енергієї до будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії. Власником нежитлового приміщення 21 в будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . 
Позивачем надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від яких відповідач не відмовлявся та за користування якими проводились нарахування відповідно до встановлених тарифів. 
Натомість, через несплату за користування тепловою енергією відповідачкем, утворилась заборгованість за період з листопада 2021 року по березень 2024 року в сумі 55 652,96 гривень, а також за абонентське обслуговування в сумі 205,56 грн. 
Відповідно до ст. 625 ЦК України, через несвоєчасне виконання зобов`язання щодо сплати спожитих послуг, відповідач має сплатити на користь позивача також 3% річних в сумі 2 708,61 грн. та інфляційні втрати в сумі 10 053,65 гривень. 
Також, за умовами договору відповідачу була нарахована пеня в сумі 3 298,46 грн. 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з відповідача заборгованість за Типовим договором №1765/жб від 01 листопада 2021 року за спожиту теплову енергію за період з листопада 2021 року по березень 2024 року у розмірі 55 652,96 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 205,56 грн., пеню у розмірі 3 298,46 грн., 3% річних у розмірі 2 708,61 грн., компенсацію інфляційних втрат у розмірі 10 053,65 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АП «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за користування тепловою енергією за адресою: нежитлового приміщення 21 в буд.  АДРЕСА_1 , за період з листопада 2021 року по березень 2024 року, в розмірі 55652,96 грн., інфляційні втрати – 10053,65 грн., 3% річних – 2708,61 грн., плату за абонентське обслуговування 205,56 грн., пеня – 3298,46 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АП «Криворізька теплоцентраль» витрати з оплати судового збору в сумі 3028, 00 гривень.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Страх В.О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ "Криворізька теплоцентраль" не дотримано законної процедури укладення з відповідачем типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, оскільки, позивач не виконав свого обов`язку, визначеного статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", про розміщення повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Відтак, позивач не забезпечив можливість для відповідача ознайомитися з текстом публічного договору, а відтак, сплив тридцятиденного строку після опублікування договору на сайті позивача, не дає підстав вважати, що він укладений. Також укладення відповідачем договору з позивачем при відсутності реального теплопостачання, суперечило б такій засаді цивільного законодавства, як розумність
Приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , належить відповідачу, але опалюється відповідачем самостійно, фактично була припинена подача теплоносія в належне відповідачу приміщення. Прилади опалення в цьому приміщенні відсутні, є лише загальний на будинку. Теплоенергія до належного відповідачу приміщення не подавалась, заяви про що неодноразово подавались відповідачем. Відповідач, з метою підтвердження неотримання належної теплової енергії, звертався до позивача з проханням встановити прилад обліку, однак, прилад обліку встановлено не було.
Договір між позивачем та відповідачем після 01.10.2021 не укладений, до приміщення відповідача, за період стягнення, не здійснювалась подача теплоносія, отже, відповідач не несе обов`язку сплачувати позивачу будь-які суми стосовно цього приміщення.
Між сторонами було підписано Договір №1765 купівлі-продажу теплової енергії від 25 жовтня 2016 року, де також у Додатку №1 погоджене максимальне теплове навантаження Qоп - 0,0017 Гкал /годину. Відповідач не погоджувався на Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, про який йдеться у позові, тим паче щодо умов оплати за абонентське обслуговування у розмірі 205,56 грн., пеню - 3 298, 46 грн., 3% річних - 2 708,61 грн., компенсацію за інфляційні втрати - 10 053,65 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Страха В.О., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» - Кучеряву С.О., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що приміщення АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 , форма власності – приватна, частка 1/1, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.11), вказане підтверджено копією витягу інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 15.07.2024 року (а.с. 13)
Нежитлове приміщення 21 в будинку АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні АТ «Криворізька теплоцентраль».
АТ «Криворізька теплоцентраль» 01.11.2021 року розмістило на своїй сторінці типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та надавало послуги з централізованого опалення до будинку АДРЕСА_1 .
Згідно детального розрахунку заборгованості за адресою:  АДРЕСА_2 , позивачем надавались послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення), але їх вартість своєчасно та в повному обсязі не сплачувалась, у зв`язку з чим за період з листопада 2021 року по березень 2024 року утворилась заборгованість.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, у встановлені законом строки, не вносив у повному обсязі плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку. 
Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач, у встановлені законом строки, не вносив плату за отримані житлово-комунальні послуги, АТ «Криворізька теплоцентраль» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочення виконання зобов`язань.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.
Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).
Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
У відповідності до положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.  Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Так, позивачем, як виконавцем, послуг 01 жовтня 2021 року на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання.
У зв`язку з тим, що протягом 30 днів з дня опублікування Типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідача не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин, з 01 листопада 2021 року між позивачем та відповідачем, як споживачем послуги з постачання теплової енергії, було фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Таким чином, згідно з вищевикладеним, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користувались. 
Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 року у справі №176/456/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №14-280цс18.
Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач  ОСОБА_1 є власником приміщення за адресою:  АДРЕСА_2 ,  а тому зобов`язана нести витрати по її утриманню за користування житлово-комунальними послугами, наданими АТ «Криворізька теплоцентраль».
Факт поставки теплової енергії у спірний період підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.17-23).
При цьому, доказів про звернення до позивача із заявами та скаргами щодо неналежного надання послуг до приміщення, власником якого він є, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.
Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши наявність порушеного права АТ «Криворізька теплоцентраль», дійшов правильного висновку про те, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати за послуги з централізованого опалення та за абонентське обслуговування.
Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення у повному обсязі за вказаний період оплати за теплову енергію.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, доказів того, що при здійсненні розрахунків застосовувався коефіцієнт навантаження 0,041 стороною відповідача не надано.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги у визначеному позивачем розмірі, а саме: заборгованості за спожиту теплову енергіюза період з листопада 2021 року по березень 2024 року у розмірі 55 652,96 грн., плати за абонентське обслуговування у розмірі 205,56 грн. та пені у розмірі 3 298,46 грн., які нараховано у відповідності з Типовим договором №1765/жб від 01 листопада 2021 року.
Крім того, суд дійшов вірного висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, та враховуючи ту обставину, що відповідачка у встановлені законом строки не вносила плату за надані позивачем послуги, АТ «Криворізька теплоцентраль» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань, в межах строків позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачкою, розмір яких в апеляційному порядку не спростовано.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Страх Вадим Олегович, - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 березня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: