ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2025 року	Львів	Справа № 500/4678/24 пров. № А/857/27099/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року (судді Мартиць О.І., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Тернопіль повний текст рішення складено 30.09.2024) у справі №500/4678/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30.07.2024 звернувся в суд з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України в якому просить визнати протиправними та скасувати постанову №067146 від 09.07.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю. Вказує, що згідно товарно-транспортної накладної від 16.18.2024 №313460 на момент перевірки здійснювалося перевезення вантажу. Автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_2 (без повного імені, також відсутній код РНОКПП, що унеможливлює встановити особу перевізника), однак позивач не посилається на зазначену обставину, як на підставу протиправності оскаржуваної постанови. Крім того, Відділом державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті було подано запит до ПП «ОСТ Лідер-Агро», печатки якого містяться у наданій під час перевірки ТТН, з метою з`ясування інформації про автомобільного перевізника, однак станом на 09.08.2024 відповідь на запит не надійшла. Таким чином суд вважає, що у ТТН відсутня необхідна інформація для ідентифікації перевізника, що не відповідає дійсності, оскільки повна інформація про перевізника вказувалося ним у запереченні на відзив відповідача (копію ттн отримав із відзивом на позовну заяву та при подачі позову не був знайомий з її змістом). Таким чином, на момент перевірки та розгляду справи судом згідно наданої товарно-транспортної накладної встановлені автомобільний перевізник, водій та вантажовідправник. Отже, суд упереджено прийшов до висновку, що у товарно-транспортній накладній відсутня необхідна інформація для ідентифікації перевізника, у той час як дана інформація була відома. Також, доводи суду першої інстанції про те, що відповідачу не надійшла відповідь на запит поданий з метою з`ясування інформації про автомобільного перевізника є необґрунтованими, оскільки не отримання відповідачем відповіді на запит та не встановлення ним інформації для ідентифікації перевізника не є підставою для притягнення до відповідальності іншої особи. Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023 у справі №640/27759/21 законодавства, що врегульовують спірні правовідносини зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника. Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності. Під час перевірки транспортного засобу «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 - 19.01.2024 року його водієм надано контролюючому органу документи, які підтверджують інформацію про автомобільного перевізника - ОСОБА_2 , однак такі відомості не взяті до уваги ні відповідачем, ні судом першої інстанції. Окрім цього, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначає на обов`язковість оформлення і видачу тимчасового реєстраційного талону на вантажний транспортний засіб, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 №1197, якою затверджено Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Однак дана постанова втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 1145 від 08.10.2022. Також, судом першої інстанції у своєму рішенні зазначено, що пунктами 25 - 27 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Порушення, яке ставиться йому у вину, виявлено 19.01.2024 року, однак постанову №067146 про застосування відносно мене адміністративно-господарського штрафу винесено 09.07.2024 року, тобто поза межами строків притягнення до адміністративної відповідальності. 
У відзиві на апеляційну скаргу Державна служба України з безпеки на транспорті заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що відповідач не надав жодних допустимих доказів, які б вказували, що він як фізична особа 19.01.2024 року здійснював перевезення вантажу, на комерційні основі чи за власний кошт вантажним автомобілем «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушив будь-які норми Закону України №2344-ІІІ, а інші доводи відповідача, що викладені у відзиві навпаки підтверджують, що на нього безпідставно накладено штраф, оскільки порушення законодавства про автомобільний транспорт він не вчиняв, а тому просить апеляційну скаргу задовольнити повністю.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2024 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 11.01.2024 та направлення на рейдову перевірку №03/в від 11.01.2024 проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) на а.д. Н-15 "Одеса-Рені-Бухарест" 12км+125м.
19.01.2024 при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі), перевірено транспортний засіб марки DAF н.з. НОМЕР_1 свідоцтво реєстрації т/з НОМЕР_2 з напівпричепом марки OVIBOS н.з. НОМЕР_3 свідоцтво реєстрації т/з НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 , посвідчення водія НОМЕР_5 .
Відповідно до свідоцтва реєстрації транспортного засобу власник - ОСОБА_1 .
Згідно товарно-транспортної накладної від 16.18.2024 №313460 на момент перевірки здійснювалося перевезення вантажу. Автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_2 (без повного імені, також відсутній код РНОКПП, що унеможливлює встановити особу перевізника).
Під час перевірки встановлено: - транспортний засіб марки DAF н.з. НОМЕР_1 свідоцтво реєстрації т/з НОМЕР_2 обладнаний аналоговим тахографом; - у водія на час перевірки відсутній протокол перевірки та адаптації тахографу. 
Зважаючи на виявлене порушення було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР046012 від 19.01.2024, яким зафіксовано порушення вимог абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону.
Розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №АР046012 від 19.01.2024 призначався на 12.03.2024, на 21.05.2024, на 09.07.2024 при цьому викликалися як власник транспортного засобу так і особа, що зазначена перевізником відповідно ТТН.
У зв`язку з необхідністю надання запитів з метою встановлення автомобільного перевізника розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №АР046012 від 19.01.2024 відбувся 09.07.2024, про що позивача повідомлено листом.
Відповідно до трекінгу відправлення за №0600936216029 лист повідомлення про розгляд справи вручено особисто 02.07.2024.
09.07.2024 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову №067146 про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", згідно якої до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн. за відсутність на момент проведення перевірки документів визначених статтею 48 цього Закону.
Не погодившись із прийнятою постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовлячи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач правомірно притягнув до відповідальності позивача.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Як передбачено статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-ІІІ) автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; замовник транспортних послуг юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату; автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про транспортно-експедиторську діяльність», «Про транзит вантажів», інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом; рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Статтею 5 Закону №2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до частин 7, 14 статті 6 Закону №2344-ІII центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства є повноваженнями відповідача.
Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 (далі Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно з пп. 1 п. 4 зазначеного Положення, основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.
Згідно з п. 8 Положення №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) №1567 від 08.11.2006 року (далі - Порядок - №1567) визначено процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до п. 14 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку №1567 встановлено вичерпний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, зокрема, щодо наявності визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені пунктами 20-30 Порядку№1567.
Так, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
В п.п. 20-22 Порядку №1567 зазначено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.
Відповідно до п.п. 25, 26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
Відповідно до п.п. 27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Частиною 1 ст. 47 Закону № 2344-III визначено, що до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.
Статтею 48 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 49 Закону №2344-III визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Згідно обставин даної справи апеляційним судом встановлено, що начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову №067146 про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", згідно якої до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн. за відсутність на момент проведення перевірки документів визначених статтею 48 цього Закону.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що на момент перевірки та розгляду справи судом згідно наданої товарно-транспортної накладної встановлені автомобільний перевізник, водій та вантажовідправник, а суд упереджено прийшов до висновку, що у товарно-транспортній накладній відсутня необхідна інформація для ідентифікації перевізника, у той час як дана інформація була відома, з приводу чого колегія суддів зазначає наступне.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви так і під час перевірки додано копію товарно-транспортної накладної від 16.18.2024 №313460 на момент перевірки здійснювалося перевезення вантажу. Автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_2 (а.с. 26 зворот).
Колегія суддів зазначає, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.10.2023 року по справі №640/27759/21.
Як зазначалось вище, за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, передбачених статтею 48 Закону №2344-III, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону №2344-ІІІ.
Зокрема, Законом №2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.
Таким чином, першочерговим питанням, яке потребує з`ясуванню при розгляді даної категорії справи, є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, і у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
В розумінні вимог статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Міністерством транспорту та зв`язку було розроблено та затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 24 червня 2010 року №385 (далі - Інструкція №385).
За правилами пункту 1.4. Інструкції № 385 перевізники - це суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом.
Згідно із пунктами 3.3, 3.6 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема: своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.
Згідно з пп.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила №363), основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Відповідно до ст. 1 Закону №2344-ІІІ товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Таким чином, статус перевізника може підтверджуватися, зокрема, договором про перевезення вантажу, накладними (товарно-транспортними накладними), квитанціями тощо.
Верховний Суд, аналізуючи наведені положення законодавства у постанові від 19 жовтня 2023 року по справі №640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Укртрансбезпеки 19.01.2024 року здійснено перевірку транспортного засобу марки 19.01.2024 при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі), перевірено транспортний засіб марки DAF н.з. НОМЕР_1 свідоцтво реєстрації т/з НОМЕР_2 з напівпричепом марки OVIBOS н.з. НОМЕР_3 свідоцтво реєстрації т/з НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 , посвідчення водія НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, за результатами якої складено акт №046012.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що під час проведення рейдової перевірки водієм ОСОБА_3 було надано посадовим особам Укртрансбезпеки товарно-транспортну накладну від 16.18.2024 року №313460 на перевезення вантажу, з якої вбачається, що автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_4 , водій ОСОБА_3 .
Колегія суддів наголошує на тому, що окремі недоліки, які мали місце при заповненні Бланку товарно-транспортної накладної підтвердження діяльності щодо перевезення вантажу, не дає підстав стверджувати, що такий документ взагалі був відсутній на момент перевірки чи він не має юридичної сили.
Крім того, Відділом державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті було направлено запит до ПП «ОСТ Лідер-Агро», печатки якого містяться у наданій під час перевірки товарно-транспортної накладної, з метою з`ясування інформації про автомобільного перевізника, однак станом на 09.08.2024 відповідь на запит не надійшла, що на думку колегії суддів не вказує про вину позивача у справі, адже стосується дій іншої юридичної особи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку про наявність у контролюючого органу інформації щодо автомобільного перевізника (ФОП ОСОБА_4 ) під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, проте органом контролю, під час розгляду справи, автомобільного перевізника встановлено виключно на підставі реєстраційного документу на транспортний засіб ОСОБА_1 .
У постанові від 22 лютого 2023 року по справі №240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 12 жовтня 2023 року по справі № 280/3520/22.
Тобто, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 620/18215/21).
При цьому, на підставі самих лише реєстраційного документу на транспортний засіб не можна визначати суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.
З урахуванням наведених обставин колегія судді вважає, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж, а тому колегія суддів приходить до висновку, що саме ФОП ОСОБА_4 є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ в межах спірних правовідносин.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 73 КАС України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідач вказує, що позивач є перевізником, а інших доказів не було долучено до матеріалів справи.
Колегія суддів вважає необґрунтованими такі твердження відповідача та зазначає, що за відсутності інших документів, які спростовують інформацію, зазначену в товарно-транспортній накладній про автомобільного перевізника, встановлення особи перевізника здійснюється відповідно до вказаних в товарно-транспортній накладній відомостей щодо такої особи, які є обов`язковими при її оформленні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2024 року по справі №200/4052/22, 
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи частини 5 статті 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт в межах спірних правовідносин, та як наслідок відсутні підстави для застосування до позивача адміністративно господарського штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ, у зв`язку з чим постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України в якому просить визнати протиправними та скасувати постанову №067146 від 09.07.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, відтак оскаржене рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям нового рішення та задоволення позовних вимог, з наведених вище підстав, тому вимоги апеляційної скарги необхідно задовольнити. 
Відповідно до статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1453,44 грн.
Отже, враховуючи задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень -  Державної служби України з безпеки на транспорті.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі №500/4678/24 – скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №067146 від 09.07.2024 Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (ЄДРПОУ 39816845) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) судовий збір на суму 2664 (дві тисячі шістсот шістдесят чотири) гривні 64 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 12.03.2025