ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 р. 	Справа № 480/8736/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Ральченка І.М. ,  Подобайло З.Г. 
за участю секретаря судового засідання  Кривенка Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 суддя О.М. Кунець,  вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/8736/24
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області                   
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - ГУ ПФУ в Сумській області, відповідач) в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті неотриманих сум пенсій, що підлягала виплаті ОСОБА_2 після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі №480/7598/23 та Сумського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року у справі № 480/13042/23, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану його померлим батьком ОСОБА_2 пенсію, нараховану на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі №480/7598/23 та Сумського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року у справі № 480/13042/23.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року скасувати, а справу направити на продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що спірні правовідносини мають ознаки публічно-правових, а розглядуваний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Також, вказує, що звернувся до відповідача в порядку та з додержанням вимог ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а отже відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Лише у разі відсутності у померлого пенсіонера з числа військовослужбовців (інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ) членів сім`ї, які належать до кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або членів сім`ї, які проживали разом із ним на день його смерті, або у випадку, коли вказані особи у межах визначених законом строку не звернулися за отриманням сум пенсії, які належали померлому пенсіонерові, правовідносини пов`язані з отриманням цих сум пенсії, що підлягали виплаті такому пенсіонерові за його життя, стають спадковими.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  підлягає   задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір про цивільне право, предметом якого є майнова вимога позивача, щодо грошових коштів, недоотриманої його батьком пенсії, а тому підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що позивач є сином померлого пенсіонера ОСОБА_2 .
На виконання рішень Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі № 480/7598/23 та від 15 лютого 2024 року у справі 480/13042/23 ОСОБА_2 здійснено перерахунок пенсії, що підтверджується розрахунком, наданим ГУ ПФУ.
Загальна сума заборгованості за вказаними судовими рішеннями становить 139245,42 грн.
Дана заборгованість за життя батька позивача виплачена не була.
Звернувшись до відповідача про виплату йому вказаної заборгованості на підставі статті 61 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII), позивач отримав лист від 16 вересня 2024 року з відмовою, обґрунтованою тим, що зазначені кошти будуть виплачені правонаступнику за умови надходження до управління відповідного документа, що підтверджує право на їх отримання, яким може бути рішення суду про заміну сторони стягувача, з урахуванням дати набрання цим рішенням законної сили та за наявності відповідного фінансування.
Юрисдикцію, повноваження адміністративних судів та порядок здійснення судочинства в адміністративних справах визначає КАС України, згідно частини першої статті 5 якого кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон № 2262-XII.
Відповідно до частини першої статті 61 означеного Закону, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Частиною третьою статті 61 Закону № 2262-XII передбачено, що зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Зміст статті 61 Закону № 2262-XII узгоджується з положеннями Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Згідно зі статтями 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Статтею 1227 ЦК України, своєю чергою, визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Закон № 2262-XII визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону № 2262-XII зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Порядок подання відповідною особою заяви про виплату недоодержаної пенсії, її форма, а також перелік необхідних документів визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 3-1 така заява подається заявником до органу, що призначає пенсію.
Згідно з пунктом 9 Порядку №3-1 до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера додаються такі документи: 1) свідоцтво про смерть пенсіонера; 2) документи, що підтверджують належність членів сім`ї до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника; 3) документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером, та відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку) (для виплати членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника).
Верховний Суд у постановах від 01.05.2023 у справі № 520/926/21, від 21.11.2023 у справі № 420/25799/21, від 30.01.2024 у справі № 420/8604/21 виклав правову позицію відповідно до якої відмова пенсійного органу у виплаті позивачці суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, може бути підставою для звернення до суду із позовом за захистом своїх прав.
Позивач звернувся до відповідача із заявою в порядку та строки, визначені статтею 61 Закону № 2262-ХІІ, щодо виплати йому пенсії його померлого батька на виконання рішень Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі № 480/7598/23 та від 15 лютого 2024 року у справі 480/13042/23, яка залишилася недоотриманою ним за життя. Проте, відповідач листом від 16.09.2024 відмовив у виплаті позивачу таких коштів в позасудовому порядку.
В постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад.
Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частиною першою статті 61 Закону № 2262-XII, шляхом звернення до територіального органу пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Колегія суддів звертає увагу, що оскільки позивач звернувся до відповідача в порядку  статті 61 Закону № 2262-ХІІ відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад.
На переконання апеляційного суду лише у разі відсутності у померлого пенсіонера з числа військовослужбовців (інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ) членів сім`ї, які належать до кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або членів сім`ї, які проживали разом із ним на день його смерті, або у випадку, коли вказані особи у межах визначених законом строку не звернулися за отриманням сум пенсії, які належали померлому пенсіонерові, правовідносини пов`язані з отриманням цих сум пенсії, що підлягали виплаті такому пенсіонерові за його життя, стають спадковими.
Зазначена правова позиція узгоджується з висновком наведеним касаційним судом в постанові від 15 лютого 2024 року в справі № 560/14067/21.
Відтак лише в разі отримання саме в спадок суми недоотриманої пенсії, яка набула іншого правового статусу - спадщини та виникнення відповідних правовідносин після звернення спадкоємця до пенсійного органу за отриманням пенсії, такі правовідносини набувають цивільно-правових ознак.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанцій про те, що спірні правовідносини у справі стосуються спадкових прав та через це підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. 
Посилання суду першої інстанції на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 27.03.2019 у справі №286/3516/16-ц, є помилковим, позаяк правовідносини, які виникли у зазначених справах відрізняються за фактичними обставинами від справи за позовом ОСОБА_1 .. Відмінність полягає у тому, що позивач у вказаних справах звертався за захистом саме спадкових прав на недоотримані спадкодавцем за життя пенсійні виплати, тоді як ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого права, на яке мало безпосередній вплив оскаржуване рішення відповідача на отримання пенсійних виплат не в порядку спадкування, а як членом сім`ї померлого ОСОБА_2 . Реалізація цього права передбачена частиною другої статті 52 Закону №1058-IV та статті 61 Закону №2262-XII за рішенням пенсійного органу.
Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, в якій Суд дійшов висновку, що спір у подібних правовідносинах належить до адміністративної юрисдикції, оскільки позивач звернулась до суду за захистом свого права, на яке мало безпосередній вплив оскаржуване рішення відповідача на отримання пенсійних виплат не в порядку спадкування, а як членом сім`ї померлого, реалізація якого передбачена частиною другої статті 52 Закону №1058-IV.
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.04.2022 у справі №200/10136/20-а, в якій Суд дійшов висновку, що батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певних осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.
Суд зазначив, що підхід, викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, яка забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону №1058-IV та частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера (частина друга статті 52 Закону №1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Як, зазначалось раніше,  що позивач, є членом сім`ї померлого пенсіонера, який реалізував своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону №1058-IV та частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до ГУ ПФУ в Сумській області не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера, проте не отримав таку виплату й фактично оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Враховуючи наведені правові норми та встановлені фактичні обставини у цій справі, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанцій не відповідають правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, від 06.04.2022 у справі №200/10136/20-а.
Застосовуючи зазначені правові висновки до обставин цієї справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, звертаючись із цим позовом до суду, правильно визначив, що цей спір є публічно-правовим і відноситься до справ адміністративної юрисдикції.
Викладене свідчить про помилковість висновків суду першої інстанцій, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, чим порушені норми процесуального права.
Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у відкритті провадження по даній справі.
Відмова у відкритті провадження у справі з формальних підстав унеможливлює доступ особи до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, враховуючи положення статті 320 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, а також те, що відмова у відкритті провадження у справі створює штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, що унеможливило доступ позивача до правосуддя, а тому оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 по справі № 480/8736/24  скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Сумського окружного адміністративного суду.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    З.Г. Подобайло   	
Постанова складена в повному обсязі  17.01.25.