ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 р.	Справа № 626/4101/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 30.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Рибальченко І.Г., повний текст складено 30.01.25 по справі № 626/4101/24
          за позовом                            ОСОБА_1  
          до                            ІНФОРМАЦІЯ_1                                   
          про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративних стягнень у справі про адміністративне правопорушення
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Красноградського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить суд: скасувати постанову №700 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, винесену 19.11.2024 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 , про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 17000,00 грн, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн.
Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 30.01.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову №700 від 19.11.2024 року без змін. Витрати зі сплати судового збору покладено на ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Красноградського районного суду Харківської області від 30.01.2025 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що дата, зазначена при складенні протоколу №3298, не співпадає з датою його фактичного складення та вручення його копії позивачу, оскільки, як вбачається з  тексту  протоколу  №3298,  правопорушення  було  виявлено  06.11.2024,  тому фактичне  складення  протоколу  №3298  лише  14.11.2024  є  грубим  порушенням вимог ч.2 ст.254 КУпАП. Зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 не було враховано, що апелянт працює на посаді тракториста в ФГ «Терещенко», у зв`язку з чим отримав відстрочку від  призову  на  військову  службу  під  час  мобілізації.  Керівництво  вказаного фермерського господарства своєчасно й у встановлені строки надавало відомості про нього, як працівника, до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Водночас, процедурні порушення, зокрема, такі як  ненадання  при  розгляді  оцінки  усім  обставинам  викладеним  у  протоколі  при розгляді справи про адміністративне правопорушення є самостійними, безумовними підставами  для  скасування  постанови  про  притягнення  такої  особи  до відповідальності. Стверджує, що апелянт  перебуває  на  військовому  обліку  військовозобов`язаних  у   ІНФОРМАЦІЯ_3 з 29.11.1993. 19.05.2024  з  набранням  чинності  Закону  №3696-IX  «Про  внесення  змін  до КУпАП  щодо  удосконалення  відповідальності  за  порушення  правил  військового обліку  та  законодавства  про  оборону,  мобілізаційну  підготовку  та мобілізацію», статтю 210-1 КУпАП  було  доповнено  частиною  3, а саме встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та  мобілізацію  в  особливий  період,  тобто  було  посилено  відповідальність  за порушення  призовниками,  військовозобов`язаними,  резервістами  відповідного законодавства. Отже, апелянт не міг вчинити адміністративне правопорушення, яке передбачене за ч.3 ст.210-1 КУпАП з 29.11.1993, оскільки норма ч.3 ст.210 КУпАП введена в дію лише  19.05.2024,  одночасно  із  вказівкою  на  60-денний  строк  для  уточнення своїх даних щодо військового обліку. Звертає увагу, що в оскаржуваній постанові взагалі відсутні відомості про будь-які докази на підтвердження  вчинення  позивачем  адміністративного  правопорушення.  Вказане свідчить  про  поверховий  розгляд  справи  про  адміністративне  правопорушення відносно  позивача  без  дослідження  та  надання  оцінки  доказам,  які  мали  бути зібраними уповноваженою особою ТЦК та СП при складенні протоколу №3298. Наголошує, що відповідачем не доведено відсутності протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом №3633 даних про апелянта, які підлягали уточненню. Зазначає, що згідно  з  витягом  з  наказу  Мінекономіки  №3249  від  05.02.2024 про  бронювання військовозобов`язаного   ОСОБА_1  надавалась  відстрочка  від  призову  на військову  службу  під  час  мобілізації  строком  на  6  місяців.  Згідно  із  військово-обліковим  документом   ОСОБА_1 ,  сформованим  через  мобільний  застосунок «Резерв+», вказану відстрочку продовжено до 05.11.2024. За час, що минув від дати отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач не змінював адреси місця проживання, його сімейний стан не змінювався, будь-які інші облікові дані позивача також не змінювались. Стверджує, що  формальне  недотримання  певних  строків,  якщо  це  не  призвело  до  істотних наслідків, зокрема, до відсутності певних відомостей про військовозобов`язаного, не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Стверджує, що відповідачем не було доведено, які саме дані про апелянта були відсутні у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів у визначений Законом №3633 період. Вказує на відсутність в адміністративному матеріалі визначеної у ст.256 КУпАП повної інформації про свідків, відсутність відомостей про допит свідків та відібрання у них пояснень. Крім того, в оскаржуваній постанові відсутні відомості про зазначених у протоколі №3022  свідків,  а  отже  вони  та  їх  можливі  пояснення  не  приймались  до  уваги  при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Враховує, що дії  уповноваженої  особи  в  ході складення  протоколу  №3022  не  фіксувались  відповідними  технічними  приладами  і технічними засобами. Звертає увагу, що відповідачем  допущено  невірну  кваліфікацію  правопорушення,  оскільки "уточнення персональних даних" віднесено до Правил військового обліку, а отже, у разі порушення цієї норми має застосовуватись ст.210 КУпАП, а не за ст.210-1 КУпАП. Недотримання  встановлених  законодавством  строків  уточнення військовозобов`язаними  своїх  персональних  даних  є  порушенням  правил військового  обліку,  яке  має  кваліфікуватись  за  ст.210  КУпАП,  а  не  за  ст.210-1 КУпАП. Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зауважує про порушення судом стоків складення та викладення в електронній формі рішення. Наголошує, що судом порушено вимоги КАС України в частині законності, обґрунтованості рішення суду, оскільки судом не було надано правової  оцінки  жодному  із  зазначених  вище  аргументів,  які  свідчать  про протиправність оскаржуваної постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідач по справі не скористався  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Учасники справи отримали копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду, судову повістку, в т.ч. апеляційну скаргу, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.  
Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача. 
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до копії військового квитка НОМЕР_1 від 16.12.1991 ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з протоколом від 06.11.2024 №3298, складеним старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , 06.11.2024 під час перевірки документів в ІНФОРМАЦІЯ_3 відомостей (персональних та службових даних) узагальнених в облікових документах та внесених до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів виявлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію військовозобов`язаним ОСОБА_1 абзацу 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих положень Закону України від 11.04.2024 №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набув чинності 18.05.2024. Вказано, що солдат запасу ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , в особливий період, в порушення вимог абзацу 7 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону №3633-IX, абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не уточнив протягом 60 днів з для набрання чинності Законом №3633-IX свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
19.11.2024 т.в.о. начальника відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_4 винесено постанову №700 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.
Відповідно до вказаної постанови, 06.11.2024 року старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП стосовно громадянина ОСОБА_1 в частині порушення останнім законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
В ході бесіди, перевірки наданих та наявних у відповідача документів встановлено, що ОСОБА_1 всупереч вимогам абзацу четвертого п.1 ч.2 розд. ІІ Прикінцевих положень Закону України від 11.04.2024 №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» в період з 18.05.2024 по 16.07.2024 не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за її наявності) та інших персональних даних.
Тобто, ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги абз.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Не погодившись із правомірністю постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у справі, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, доведено обґрунтованість та правомірність оскаржуваної постанови.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КупАП; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 ст.210-1 КУпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
За змістом ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з абзацом 7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» всі військовозобов`язані, окрім тих, що відносяться до абз. 2-6, зобов`язані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
За приписами абзацу 3 підпункту 10-1 пункту 1 додатку 2 до Порядку організації і ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
18.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11.04.2024.
Цим Законом положення частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в новій редакції, згідно з якою, зокрема, встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Так, абзацом 4 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Отже, зазначені норми законодавства передбачають три шляхи, якими громадяни України, які перебувають на території України, та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити свої персональні дані з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), а саме: шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання; шляхом прибуття самостійно до центру надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Колегія суддів зауважує, що явка особи в будь-який інший день після 17.07.2024 утворює склад такого правопорушення.
Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно зі ст.246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. 
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Відповідно  до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Також, згідно з п.4 розд. ІІ Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 №36/41381 (далі по тексту – Інструкція №3), під час складання протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, уповноваженою особою, яка складає протокол, доводиться зміст статті 63 Конституції України та роз`яснюються права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка в протоколі та ставиться підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Відповідно до п.5 розд. ІІ Інструкції №3 уповноважена посадова особа, яка склала протокол, пропонує особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, ознайомитися із складеним протоколом, дати письмове пояснення по суті вчиненого правопорушення із проставлянням свого підпису та дати. Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, можуть бути викладені на окремому аркуші з відміткою про це в протоколі.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право робити зауваження і надавати пояснення щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.
У разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу уповноважена посадова особа, яка складала протокол, робить про це відповідний запис та засвідчує його своїм підписом із зазначенням дати.
Відмова від пояснення або підписання протоколу також може підтверджуватися підписами свідків.
Відмова від підписання протоколу, а також відсутність свідків не є підставами для припинення складання протоколу.
Аналіз наведених вище правових положень дає можливість дійти висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпочинається зі складення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, протоколу про адміністративне правопорушення. 
При цьому, протокол про адміністративне правопорушення складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.
За обставинами справи, 06.11.2024 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 за отриманням направлення на проходження ВЛК у зв`язку із закінченням права на відстрочку, як заброньованому працівнику ФГ «Терещенко», що не заперечується сторонами по справі.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №3298 від 06.11.2024, складеним старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , 06.11.2024 під час перевірки документів в ІНФОРМАЦІЯ_3 відомостей (персональних та службових даних) узагальнених в облікових документах та внесених до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів виявлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію військовозобов`язаним ОСОБА_1 абзацу 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих положень Закону України від 11.04.2024 №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набув чинності 18.05.2024. Вказано, що солдат запасу ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , в особливий період, в порушення вимог абзацу 7 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону №3633-IX, абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не уточнив протягом 60 днів з для набрання чинності Законом №3633-IX свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 датується від 06.11.2024. 
Разом з тим, у протоколі №3298 від 06.11.2024 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відсутні дані про підписання протоколу позивачем 06.11.2024 або запис уповноваженої посадової особи, яка складала протокол, про відмову позивача від підписання протоколу 06.11.2024.
Як зазначає позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі, 06.11.2024 у присутності позивача не було складено жодних протоколів, а протокол №3298 було складено 14.11.2024, що підтверджується його підписом на протоколі, та вручено другий примірник протоколу. 
Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 31.12.2024, зокрема, витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 журнал обліку протоколів про адміністративні правопорушення за 2024 рік на предмет наявності запису про реєстрацію протоколу про адміністративне правопорушення №3298 від 06.11.2024 за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Однак, витребуваного судом першої інстанції журналу обліку протоколів про адміністративні правопорушення за 2024 рік на предмет наявності запису про реєстрацію протоколу про адміністративне правопорушення №3298 від 06.11.2024 за ч.3 ст.210-1 КУпАП відповідачем до суду не надано.
Частиною 9 ст.80 КАС України передбачено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен довести суду правомірність своїх рішень, дій, бездіяльності з урахуванням критеріїв правомірності поведінки, визначених статтею 2 КАС України. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_5 , як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих рішень, дій, бездіяльності, не доведено факту складання протоколу про адміністративне правопорушення 06.11.2024 та дотримання вимог ч.2 ст.254 КУпАП.
Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 розд. ІІ Інструкції №3 протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У той же час, п.2 розд.І Інструкції №3 передбачено, що уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1) (далі - протокол), передбачені статтями 210, 210-1, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з п.3 розд. ІІ Інструкції №3 у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи
Так, зі змісту протоколу №3298 встановлено, що останній складено старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_6 капітаном ОСОБА_3 .
З метою встановлення наявності у вказаної особи повноважень на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 31.12.2024 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 : наказ начальника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визначення старшого офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 уповноваженим на складення протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 210, 210-1, 211 КУпАП; журнал (книгу) реєстрації наказів на предмет наявності запису про реєстрацію наказу начальника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визначення старшого офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 уповноваженим на складення протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 210, 210-1, 211 КУпАП.
Однак, витребуваних судом першої інстанції документів на підтвердження повноважень ОСОБА_3 на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідачем до суду не надано.
Враховуючи вищенаведені висновки суду про покладення обов`язку доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих рішень, дій та бездіяльності на суб`єкта владних повноважень в силу  ч.2 ст.77 КАС України, оскільки вказана інформація та відповідні докази ІНФОРМАЦІЯ_3 не були надані, колегія суддів доходить висновку про відсутність у старшого офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 повноважень на складання протоколу про адміністративне правопорушення №3298 від 06.11.2024.
Отже, у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено факт належного складення протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою особою, з огляду на що слід дійти висновку, що відповідачем не дотримано процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова відповідача прийнята не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, допущені порушення при її прийнятті є суттєвими та мають своїм наслідком її скасування.
Отже, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.
Суд першої інстанції наведені обставини не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
З урахуванням вищенаведеного, інші доводи і заперечення сторін  на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч.2 ст.317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 132 КАС України).
Згідно з ч.ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 6 ст.139 КАС України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Питання щодо справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 3028 гривень.
Відповідно до пп.2 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При визначенні розміру ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви про оскарження постанови про адміністративне правопорушення застосуванню підлягають положення ч.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17), відповідно до яких ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду першої інстанції з даним позовом становить 484,48 грн (3028,00 грн х 0,2 х 0,8).
Разом з тим,  розмір ставки судового збору за подання даної апеляційної скарги на рішення суду складає 581,38 грн = (726,72 грн (150% від 484,48 грн) х 0,8).
Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 26.11.2024 №3782-6314-6093-5189, та за подання апеляційної скарги – у розмірі 1816,50 грн, підтверджується квитанцією від 08.02.2025 №5130-9241-6570-0705.
Отже, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у більшому розмірі, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Таким чином, позивач не позбавлений права звернутись до суду із клопотанням про повернення надміру сплаченого судового збору у розмірі 1961,84 грн.
Отже, враховуючи вимоги ст.139 КАС України, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 1065,86 грн.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу   задовольнити.
Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 30.01.2025 по справі № 626/4101/24  скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення №700 від 19.11.2024, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковником ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 , та закрити провадження по адміністративній справі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 1065,86 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий