ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2094/25 Справа № 212/9007/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 212/9007/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач ОСОБА_1 
відповідач Міністерство оборони України 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_11 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року, яке ухвалено суддею Козловим Д.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області,та повне судове рішення складено 31 жовтня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_11, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
В обґрунтування позову зазначено, що з ОСОБА_2 позивачка познайомилась у травні 2011 року. Їх стосунки досягли рівня сімейних, тому у них виникли взаємні права та обов`язки відносно один одного, внаслідок чого вони удвох вирішили жити разом як одна сім`я, як дружила та чоловік. 20 червня 2023 року позивачка остаточно переїхала до його квартири по АДРЕСА_1 , де вони як дружина та чоловік мешкали до дня смерті ОСОБА_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
За час проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружина, вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, робили спільні покупки, займалися благоустроєм житла, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього вжитку. 
Позивач познайомила ОСОБА_2 зі своєю матір`ю ще у 2012 році та з того часу він підтримував із її матір`ю та іншими родичами позивачки постійний зв`язок. Також вказувала, що 07 серпня 2023 року її чоловік, ОСОБА_2 , був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку із повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та був зарахований до особового складу в штурмовий підрозділ ЗСУ. 11 січня 2024 року ОСОБА_2 , виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну та її незалежність загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу населеного пункту Опитне Покровського району Донецької області, про що свідчить довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть. 
Після загибелі ОСОБА_2 позивач узяла на себе усі витрати по його похованню та оформленню документів, пов`язаних із його смертю. 
Сповіщення від 12 січня 2024 року про загибель ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Опитне Покровського району Донецької області було надіслано саме ОСОБА_1 , оскільки 26 травня 2014 року чоловік позивачки, ОСОБА_2 , у обліково-послужній картці військовослужбовця визначив членом сім`ї саме ОСОБА_1 , як дружину. Крім того представниками ІНФОРМАЦІЯ_10 позивачці були передані власні речі загиблого, мобільні телефони, одяг, банківські картки та інші особисті речі, а також нагороди та посвідчення до них. 
Також позивач зазначила, що окрім неї у загиблого ОСОБА_2 інших близьких родичів та членів сім`ї немає, оскільки його батько, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Крім того позивач зазначала, що після загибелі ОСОБА_2 через перенесений нервовий стрес вона з січня по червень 2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні, в результаті чого їй була визначена інвалідність першої групи.
На підставі наведеного вище позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з травня 2011 року та до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року позов задоволено, встановлено факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина, в період з травня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Позивач звертаючись до суду в порядку позовного провадження хоче встановити юридичний факт, який згідно законодавства встановлюється в порядку окремого провадження.
Суд першої інстанції повинен був відмовити у відкриті позовного провадження у справі відповідно до ч. 1 ст.175 ЦПК України, оскільки вимоги позивача підлягають розгляду за правилами окремого провадження. Наведене вище не було враховано судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення і свідчить про неправильне тлумачення ним закону, що вважається неправильним застосуванням норм матеріального права.
Також апелянт зауважує на тому, що позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, оскільки на момент смерті ОСОБА_2 така виплата не виплачувалась особам, які проживали однією сім`єю з загиблим/загиблою, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ІНФОРМАЦІЯ_11 - ОСОБА_10., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника ОСОБА_1 - адвоката Мамедова А.Х., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 40 років в селі Опитне Покровського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Покровським відділом ДРАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 107 від 22 січня 2024 року та копіями витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 22 січня 2024 року, а також довідкою про причину смерті та лікарського свідоцтва, з яких вбачається що причиною смерті ОСОБА_2 був перелам численних ділянок обох нижніх кінцівок та вибухова травма.
Відповідно до копії паспортного документа загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (серія НОМЕР_1 ) останній був зареєстрований по АДРЕСА_1 із ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Смерть батьків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_12 року, підтверджується копіями свідоцтв про смерть (серія НОМЕР_2 та серія НОМЕР_3 ) та свідоцтвом про народження ОСОБА_2 (серія НОМЕР_4 ) відповідно.
На підставі сповіщення від 12 січня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_9 позивачку, ОСОБА_5 , як дружину загиблого, було повідомлено про те, що її чоловік, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу н. п. Опитне Донецької області під час виконання бойового завдання щодо захисту Батьківщини, що є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) та надання пільг за законом.
З акту про спільне проживання від 15 квітня 2024 року ТОВ «Вектор Центробуд» вбачається, що за свідченнями сусідів по будинку АДРЕСА_2 позивачка ОСОБА_5 мешкала разом однією родиною із ОСОБА_2 , як чоловік та дружина, у кв. АДРЕСА_3 такого будинку починаючи з травня 2011 року до смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Також факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та дружини ОСОБА_5 та ОСОБА_2 підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в результаті розгляду справи встановлено, що позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах протягом тривалого часу - з 2011 року з ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 . За таких обставин суд вважав наявними підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та позивачки як чоловіка та дружини без укладення шлюбу з 2011 року до дня його смерті.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Схожий за змістом висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду    у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів встановивши, що ОСОБА_1 довела те, що вона з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, мали спільний побут і взаємні права й обов`язки, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивачки.
Так, судом першої інстанції надано оцінку тому, що відповідно до акту про спільне проживання від 15 квітня 2024 року ТОВ «Вектор Центробуд», за свідченнями сусідів по будинку АДРЕСА_2 , позивачка ОСОБА_5 мешкала разом однією родиною із ОСОБА_2 , як чоловік та дружина, у кв. АДРЕСА_3 такого будинку починаючи з травня 2011 року до смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі сповіщення від 12 січня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_9 позивачку, ОСОБА_5 , як дружину загиблого, було повідомлено про те, що її чоловік, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу н. п. Опитне Донецької області під час виконання бойового завдання щодо захисту Батьківщини, що є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) та надання пільг за законом.
Факт несення ОСОБА_5 витрат на поховання ОСОБА_2 підтверджується актом № 775 від 18 січня 2024 року про надання послуг з поховання військовослужбовця ОСОБА_2 на суму 25 550 грн та свідоцтвом про поховання ОСОБА_2 від 24 січня 2024 року.
Відповідно до відомостей з карткового рахунку банківської карти «Приватбанк», відкритої на ОСОБА_8 вбачається, що протягом грудня 2023 року на картковий рахунок останньої були перераховані грошові кошти за допомогою декількох переказів на загальну суму 86 500 грн, чим підтверджуються доводи, наведені ОСОБА_5 та підтверджені показами свідка ОСОБА_8 щодо перерахунку ОСОБА_2 частини його грошового утримання як військового на рахунок матері позивачки.
Також у судовому засіданні в суді першої інстанції були оглянуті численні переписки з мобільного телефону позивачки, в якій вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 підтримували близькі стосунки як чоловік та дружина за період часу, коли він перебував у лавах ЗСУ.
Крім того судом першої інстанції надано оцінку поясненням свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтвердили той факт, що ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина, в період з травня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Посилання та доводи сторони, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Так, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що суд першої інстанції повинен був відмовити у відкриті позовного провадження у справі відповідно до ч. 1 ст.175 ЦПК України, оскільки вимоги позивача підлягають розгляду за правилами окремого провадження, оскільки позивачка звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_11 у якому просила встановити факт проживання позивачки однією сім`єю з ОСОБА_2 , який загинув під час бойових дій. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що оскільки шлюб між ними не був зареєстрований, але вони проживали однією сім`єю, їй, як члену сім`ї загиблого, належить право на отримання одноразової грошової допомоги. Оскільки відповідні підтверджуючі документи відсутні, позивачка втрачає право на отримання такої допомоги. Тобто, метою даного спору є підтвердження за позивачкою певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги як члену сім`ї військовослужбовця.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України, проте не обов`язково в порядку окремого провадження.
Колегія суддів також зазначає, що в разі відсутності відмови у призначенні та виплаті заявнику одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця та відповідно спору про таке право, то суд повинен розглянути заяву про встановлення юридичного факту віднесення заявника до кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця за правилами цивільного судочинства, оскільки за законом встановлення такого факту породжує юридичні наслідки; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати такий документ, що посвідчує даний факт; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16.
У цьому сенсі суд зауважує, що за ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в чинній редакції) до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Таким чином колегія суддів відкидає посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що вставлення факту, який просить встановити суд позивачка, не призводить до виникнення для неї юридичних наслідків.
За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.
Колегія суддів вважає, що в силу положень ч. 3 ст. 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Щодо судових витрат, то відповідно до п.п. «б» та «в» п. 4) ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції немає.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_11 - залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 05 березня 2025 року. 

Головуючий:

Судді: