ПОСТАНОВА 
Іменем України

17 січня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 397/467/24
провадження № 22-ц/4809/131/25 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач),  Карпенка О. Л., Мурашка С. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2024 року у складі головуючого судді Максимовича І. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов і рішення суду першої інстанції.
У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , яким просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість в сумі 32568,06 грн, що складається із: 13982,13 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4370,95 грн - заборгованість за процентами; 12878,86 грн - заборгованість за комісією; 231,03 грн - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 по 23.02.2022; 1105,09 грн - інфляційних втрат за період з 26.11.2021 по 23.02.2022.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 11.02.2020 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «РВС БАНК» підписано Заяву-Договір №0050667 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. 
Відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептувала укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєдналась до умов Договору. З умовами Договору ознайомлена та зобов`язалася самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. За умовами Заяви відповідачці було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15 151,52 грн, строк дії кредиту - 12 місяців, процентна ставка % річний - 18,00, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту — 1 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 5% від суми наданого Кредиту. 
В день підписання Заяви-Договору №0050667 від 11.02.2020, відповідачка отримала платіжну картку, яка відкрита згідно умов Заяви-Договору, що підтверджується розпискою щодо отримання платіжної картки 11.02.2020. 
Грошові кошти у сумі 15 151,52 грн були зараховані Акціонерним товариство «РВС БАНК» 11.02.2020 на картковий рахунок Клієнта, що підтверджується випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером.
26.11.2021 між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» було укладено договір відступлення права вимоги №26/11/2021-1. Відповідно до п.п.1.1 п.1 Договору відступлення права вимоги Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає, а Новий кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора та Кредитними Договорами, зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. 
Як вбачається з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги АТ РВС «БАНК» відступило ТОВ ФК «ПАРІС» право вимоги до відповідачки за заявою-Договором №0050667 від 11.02.2020 на загальну суму 31231,94 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту — 13982,13 грн, заборгованість за процентами 4370,95 грн, заборгованість за комісією — 12878,86 грн. 
Банк — Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Проте відповідачка в порушення умов договору свої зобов`язання не виконала, не повернула кредит та не сплатила інші платежі, передбачені умовами договору, у зв`язку з чим станом на 05.04.2024 має заборгованість перед позивачем в сумі 31 231,94 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту — 13982,13 грн, заборгованості за процентами — 4370,95 грн, заборгованості за комісією — 12878,86 грн. 
У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 31 231,94 грн, керуючись ч.2 ст. 625 ЦК України та п.7.7.2.17 Публічної пропозиції, позивачем нараховано: 231,03 грн за користування грошовими коштами у період з 26.11.2021 по 23.02.2022 та 1105,09 грн інфляційних втрат за період з 26.11.2021 по 23.02.2022.
Таким чином, всього до стягнення з відповідача підлягає сума у розмірі 31 231,94 грн боргу за кредитом, 231,03 грн (відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України) та 1105,09 грн інфляційних втрат, а всього разом 32 568,06 грн.

Представником відповідачки до суду першої інстанції подано заяву, в якій останній просив ухвалити рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, у зв`язку зі спливом строків позовної давності (а.с. 100-101).

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПАРІС" заборгованість в сумі 32 568, 06 грн, що складається з: 13 982,13 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 4 370,95 гривень - заборгованість за процентами; 12 878,86 гривень - заборгованість за комісією; 231,03 гривень - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 по 23.02.2022; 1105,09 гривень - інфляційних втрат за період з 26.11.2021 по 23.02.2022.
Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що відповідачка не надала альтернативного розрахунку заборгованості за договором та не надала даних, що свідчать про погашення нею заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. У зв`язку з чим, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що відповідачка в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість, яка і підлягає стягненню на користь позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2024 року та ухвалення нового, про відмову у задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що судом першої інстанції не застосовано до правовідносин, що виникли між сторонами, належних норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого судового рішення.
Вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідачка наполягає на врахуванні норм цивільного права, які регулють наслідки спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, зокрема щодо підстави для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України). 
Стверджує, що в судовому засіданні нею була подана заява про застосування строку позовної давності. 
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). 
Дата укладення договору № 0050667 між відповідачем та АТ «РВС БАНК» є 11.02.2020. Кінцевою датою виконання зобов`язань за договором визначена дата - 11.02.2021.
Отже, слід зробити висновок, що позивачу достовірно було відомо про порушення свого права 12.02.2021 та про особу, яка порушила це право. Натомість позивач, знаючи вимоги ч. 1 ст. 261 ЦК України, звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу після 12.02.2024 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано, що згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
ОСОБА_1 підписала Заяву-Договір №0050667 від 11.02.2020 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є Договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, якою просила надати споживчий кредит в сумі 15 151,12 грн. Також, проставленням, власноруч, свого підпису під цією Заявою-Договором, вона погодилася з тим, що Заява-Договір разом з Публічною пропозицією і паспортом споживчого кредиту та Графіком погашення складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язалася виконувати його умови (а.с.47 на звороті).
Згідно Додатку № 1 до Заяви -Договору №0050667 від 11.02.2020 ОСОБА_1 за умовами Заяви було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15 151,52 грн, строк користування кредитом 12 місяців, тип відсоткової ставки - фіксована, номінальна процентна ставка (річних) — 18%, комісія за розрахунково-касове обслуговування заборгованості — 5%, комісія за надання кредиту — 151,52 грн. (а.с.48).
Згідно паспорту споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до умов Договору було надано споживчий кредит на споживчі потреби шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15151,52 грн, строк кредитування - 12 місяців, процентна ставка відсотків річних — 18,00% на залишок за кредитом, разова комісія при видачі кредиту — 151,52 грн, з щомісячною комісією за супроводжування кредиту — 757,58 грн (а.с.48 на звороті).
26.11.2021 між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги №26/11/2021-1, згідно якого та Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ РВС «БАНК» відступило ТОВ «ФК Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-Договором №0050667 від 11.02.2020 на загальну суму 31 231,94 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту — 13 982,13 грн, заборгованість за процентами — 4 370,95 грн, заборгованість за комісією — 12 878,86 грн (а.с.49-55).
Відповідно до п.п.1.1 п.1 Договору відступлення права вимоги Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами, зазначеними в Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною (надалі — кредитні договори), які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками.
Згідно меморіальних ордерів №9069 та №9070 від 11.02.2020 ОСОБА_1 було перераховано АТ «РВС БАНК» кредитні кошти в сумі 15 000 гривень та 151,52 грн дисконту при видачі кредиту згідно кредитного договору №0050667 від 11.02.2020 (а.с.60).
Відповідно до п.3.1 Договору відступлення права вимоги №26/11/2021-1 від 26.11.2021, права вимоги за Кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору, Реєстру Прав вимоги у електронному вигляді передаються Первісним кредитором Новому кредитору в день підписання цього Договору.
26.11.2021 між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» підписано Акт прийому-передачі прав вимоги і документів до Договору про відступлення права вимоги №26/11/2021-1 від 26.11.2021, зокрема й передачу прав щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №0050667 від 11.02.2020 (а.с. 56-64).
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте позичальник в порушення умов договору свої зобов`язання не виконала, в зв`язку з чим у неї станом на 05.04.2024 утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 31231,94 грн, яка складається з: 13982,13 грн заборгованості за тілом кредиту, 4370,95 грн заборгованість за процентами, 12878,86 грн заборгованість за комісією, 1105,09 грн інфляційних втрат за користування грошовими коштами у період з 26.11.2021 по 23.02.2022 та 231,03 грн - 3% річних відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунками заборгованості (а.с.65-71, 72).
З метою досудового врегулювання спору ТОВ «ФК Паріс» було направлено ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання вих. №145/26/11/2021-2 від 26.11.2021 за Заявою-Договором №0050667 від 11.02.2020, однак така відповідачем залишена без задоволення (а.с.72 на звороті — 74).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору ч.2 ст.1054 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
З матеріалів справи слідує, що 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 підписала Заяву-Договір №0050667 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є Договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, якою просила надати споживчий кредит в сумі 15 151,12 грн. Також, проставленням, власноруч, свого підпису під Заявою-Договором, вона погодилася з тим, що Заява-Договір разом з Публічною пропозицією і паспортом споживчого кредиту та Графіком погашення складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язалася виконувати його умови (а.с.47 на звороті).
Згідно Додатку № 1 до Заяви -Договору №0050667 від 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 за умовами Заяви було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15151,52 грн, строк користування кредитом 12 місяців, тип відсоткової ставки - фіксована, номінальна процентна ставка (річних) — 18%, комісія за розрахунково-касове обслуговування заборгованості — 5%, комісія за надання кредиту — 151,52 грн. (а.с.48).
Згідно меморіальних ордерів №9069 та №9070 від 11.02.2020 ОСОБА_1 було перераховано АТ «РВС БАНК» кредитні кошти в сумі 15 000 гривень та 151,52 грн. дисконту при видачі кредиту згідно кредитного договору №0050667 від 11.02.2020 (а.с.60).
Відповідач ОСОБА_1 не заперечує факт укладення нею 11 лютого 2020 року Заяви-Договору №0050667 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), факт отримання нею кредитних коштів у розмірі 15151,12 грн, не заперечує щодо розрахунку, наданого позивачем, а також наявності заборгованості, свого альтернативного розрахунку не надає. При цьому вважає, що строк позовної давності сплив, оскільки з позовом позивач мав право звернутися після спливу строку користування кредитом, що складає 12 місяців, тобто до 11 лютого 2021 року.
Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, позицію сторін у справі, норми закону, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності не заслуговують на увагу враховуючи таке.
       Сторони договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір)№ НОМЕР_1 від 11 лютого 2020 року погодили строк кредитування терміном 12 місяців. 
Тобто строк дії кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «РВС Банк» до 11 лютого 2021 року.
Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Крім того, частинами 1, 3 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.
У зв`язку з чим, саме з цієї дати (02.04.2020) строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином, карантин на території України було встановлено безперервно до 30.06.2023.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово було продовжено та який діє по даний час.
Відповідно Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Таким чином, ураховуючи, що з 02.04.2020 набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, що тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє на усій території України, а також на встановлені судом обставини, а саме звернення позивача з цим позовом 10.04.2024, трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення кредитної заборгованості позивачем не пропущено.
Інших доводів незгоди з судовим рішенням відповідач у своїй апеляційній скарзі не навела, зокрема: не оспорювала факт укладення між нею та позивачем кредитного договору, а також отримання кредиту, не надала свого конррозрахунку заборгованості. 
Відповідачка лише наполягала на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернненя до суду з даним позовом.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а лише зводяться до незгоди апелянтом з судовим рішенням.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2024 року залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судді                                                           
              С. М. Єгорова

                                О. Л. Карпенко

                                                                                С. І. Мурашко