УХВАЛА
30 січня 2025 року 
м. Київ
справа № 761/10072/22
провадження № 61-685ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргукомунальної організації виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації ) «Муніципальна охорона» на постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до комунальної організації виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації ) «Муніципальна охорона» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунальної організації виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації ) «Муніципальна охорона» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України.
Постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2023 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
14 січня 2025 року комунальна організація виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації ) «Муніципальна охорона» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року та залишити в силі ухвалу Шевченківського районного суду від 09 жовтня 2023 року, посилаючись на порушенняапеляційним судом норм процесуального права,що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про скасування ухвали суду першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його неявка не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що повторною
є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності встановлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача у судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 повідомлявся про судове засідання 13 червня 2023 року о 11-30 год шляхом доставлення судової повістки про виклик у додаток «Viber», а також на електронну адресу  ІНФОРМАЦІЯ_1 ; про судове засідання 09 жовтня 2023 року о 15-30 год шляхом доставлення судової повістки про виклик у додаток «Viber», а також шляхом повідомлення представника - адвоката Холупко С. В. під розписку.
Суд апеляційної інстанції врахував, що у матеріалах справи відсутня відповідна заява про виклик позивача та його представника до суду за допомогою засобів мобільного зв`язку (частина тринадцята статті 128 ЦПК України), а електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 вказана як засіб комунікації адвоката Івашківського А. О. 
Отже, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач був належним чином повідомлений у встановлений процесуальним законом спосіб про дату та час судового засідання, лише призначеного на 09 жовтня 2023 року, а тому відсутні правові підстави для залишення без розгляду позову у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача у судове засідання. За таких обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що правові підстави для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України відсутні.
З урахуванням викладеного, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду та передаючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування частини тринадцятої статті 128, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.  
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
За результатами оцінки доводів касаційної скарги та змісту оскарженого судового рішення, яким розгляд справи не закінчено, не виявлено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Правильність застосування судом апеляційної інстанції пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України не викликає розумних сумнівів, а касаційна скаргакомунальної організації виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації ) «Муніципальна охорона»на постанову суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції і продовжено розгляд справи по суті, є необґрунтованою.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою комунальної організації виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації ) «Муніципальна охорона» на постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до комунальної організації виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації ) «Муніципальна охорона» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                           Є. В. Синельников
                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                  В. В. Шипович