КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ 33/824/2580/2023                                                                               Постанова винесена суддею Бушеленко О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП                                                                     

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
12 червня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута                     до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу 
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох синів: 2009 р.н., та 2014 р.н., працюючого оператором клейового устаткування в ПП «Перша друкарня», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,
 
на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня              2023 року стосовно

в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня              2023 року ОСОБА_1 визнано винним  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.,                    з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Також постановлено стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі                 536 грн. 80 коп. 
 
Згідно з постановою суду, 19 січня 2023 року приблизно о 23 год. 10 хв. по пр. Академіка Глушкова, 139 в м. Києві ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння покриву обличчя, незв`язна мова). Від проходження огляду на стан сп`яніння  у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано технічними засобами відеозапису - нагрудною камерою співробітників Національної поліції, чим порушив п. 2.5 ПДР України. 
Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову постанову, якою закрити провадження у справі щодо нього за відсутністю                      в його діях складу правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що неврахування обставин справи судом першої інстанції призвело до безпідставного ухвалення  постанови про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка не ґрунтується як на вимогах закону, так і на зібраних у справі доказах.
Зокрема, зазначає, що підстав для його огляду не було взагалі. Поліцейським автоматично було названо йому декілька ознак сп`яніння, при цьому не було зафіксовано порядок перевірки виявлених у нього ознак сп`яніння. Він поводив себе адекватно, чітко відповідав на їх запитання, висловлював свої заперечення, що зафіксовано на відеозаписі.
Крім того, вважає, що зупинка авто була явно незаконною та безпідставною, у зв`язку з чим, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17, складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним даного адміністративного правопорушення.
До того ж йому взагалі не роз`яснили порядок та наслідки відмови від такого огляду, а також не відсторонили його від керування, а просто відпустили їхати далі, що побічно доводить його тверезість і реальну відсутність ознак сп`яніння.
Отже, статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення  не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення                   ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
 
Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої                 інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно               ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого               ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді,                  є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.              
 
Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою та й самим ОСОБА_1 без будь-яких зауважень; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.01.2023 року, відповідно до якого,  водій ОСОБА_1 направлявся для проходження огляду до медичної установи КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», у зв`язку з виявленими ознаками  сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покриву обличчя, не зв`язна мова, але від проходження огляду відмовився, а також відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції. 
Зазначені докази є належними і допустимими, оскільки отримані у відповідності до вимог чинного законодавства, зафіксовані у належній процесуальній формі і узгоджуються між собою.
 
При цьому факт пропозиції  ОСОБА_1  пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння через наявність таких його ознак, що зазначені у протоколі, як - різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покриву обличчя, незв`язна мова, та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, що був переглянутий у судовому засіданні за участі ОСОБА_1 , відповідно до якого - працівники поліції зупинили автомобіль, за кермом якого, як в подальшому з`ясувалось, перебував водій ОСОБА_1 , під час перевірки документів та спілкування з водієм, працівники поліції, виявивши у останнього  ознаки алкогольного сп`яніння, запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, однак водій, поспілкувавшись по телефону, повідомив, що він не відмовляється проходити огляд на місці, але просто зараз не хоче його проходити та буде чекати на своїх знайомих військових, які приїдуть та заберуть його і автомобіль, так як у них є дозвіл на пересування по місту у комендантську годину, у зв`язку з чим працівники поліції повідомили водію, що це буде розцінено як його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, та повторно неодноразово ними запропоновано водію пройти огляд на стан сп`яніння як за допомогою приладу Драгер, так і у лікаря-нарколога у медичному закладі, однак водій від проходження будь-кого огляду категорично відмовився, при цьому вказуючи на те, що він не відмовляється проходити огляд на місці, але просто зараз не хоче його проходити на місці, а також не вбачає сенсу їхати на огляд до лікаря, що працівники поліції розцінили, як відмову від проходження огляду та склали відносно  ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення                   за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Щодо доводів  ОСОБА_1 про те, що йому взагалі не роз`яснили порядок та наслідки відмови від такого огляду, то вони є недоречними, зважаючи на відсутність у поліцейських такого обов`язку і те, що водій зобов`язаний знати вимоги ПДР, а необізнаність з нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто офіційно оприлюдненого закону, не звільняє від адміністративної відповідальності.
 
Не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду про те, що відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції не є неповним, так як працівники поліції почали фіксувати вказану подію лише через 30 хвилин після зупинки його транспортного засобу та спілкування з ним, оскільки обсяг наданого суду відеозапису, на якому зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та перебіг подій за участі ОСОБА_1 , є достатнім для їх оцінки в контексті диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не свідчать про його фальсифікацію.
 
Що стосується тверджень ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду про те, що підстав для його огляду не було взагалі,                       а поліцейським автоматично було названо йому декілька ознак сп`яніння та не було зафіксовано порядок перевірки виявлених у нього ознак сп`яніння, проте він поводив себе адекватно, чітко відповідав на їх запитання, висловлював свої заперечення, що зафіксовано на відеозаписі, а почервоніння обличчя було викликано лише тим, що він вперше скупався у водоймі на Водохреща,                           є безпідставними, оскільки ознаки алкогольного сп`яніння, відповідно до                    п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015, поліцейський визначає, виходячи з власного життєвого досвіду                      і суб`єктивного сприйняття. Жодним законом або підзаконним актом не передбачено обов`язковість проведення певних маніпуляцій для доказування наявності цих ознак. А обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння обумовлюється не діями поліцейського, а вимогами п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
 
Стосовно посилання ОСОБА_1 на те, що зупинка авто була явно незаконною та безпідставною, у зв`язку з чим, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.03.2019 року у справі                          № 686/11314/17, складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним даного адміністративного правопорушення, слід зауважити, що підставою для огляду водія на стан сп`яніння є виключно наявність у нього ознак сп`яніння, що не має ніякого відношення до підстав для зупинення транспортного засобу, визначених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». У той же час згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП лише проведення огляду з порушенням вимог цієї статті, дані про що у справі відсутні, тягне за собою його недійсність.
 
Поряд з цим слід вказати й про те, що, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:  якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю (п. 2, 3 ч. 1, ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію»).
         Відповідно до п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня                      2021 року № 1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.
         Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.
         Згідно з п. 5 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:
         - запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування;
         - перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
         Переглянувши  відеозапис, судом апеляційної інстанції встановлено, що працівники  поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України «Про національну поліцію» та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з дотриманням вимог Порядку перевірки документів під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, будь-яких порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства встановлено не було, а тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності зупинки транспортного засобу, що відбувалось в комендантську годину, яка в м. Києві діяла з 23 год. до 05 год. і під час якої заборонено перебувати на вулицях, у громадських місцях та переміщатися транспортом без спецперепустки або пішки, є безпідставними.   
Щодо доводів  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що поліцейські не відсторонили його від керування транспортним засобом, а просто відпустили їхати далі, що побічно доводить його тверезість і реальну відсутність ознак сп`яніння, то такі обставини жодним чином не спростовують висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1     ст. 130 КУпАП.
 
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено.
 
Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення  ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.
При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23  КУпАП.  
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому  підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1                    задоволенню не підлягає.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя 
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року, якою   ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.,                    з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
                           Суддя
           Київського апеляційного суду                                        Горб І.М.