ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1278/25 Справа № 186/1100/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Брусенцової Вікторії Олександрівни, Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” на рішення Першотравенського міського суд Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я. 
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 посилався на те, що він понад 23 роки у період часу з 1979 року по 2004 рік працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм, перебуваючи в трудових відносинах з ВАТ “Державна холдингова компанія “Павлоградвугілля”, правонаступником якого на даний час є ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля”. Під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок недосконалості технології, механізмів та робочого інструменту, він підпадав під тривалий вплив на організм шкідливих факторів трудового процесу та виробничого середовища, таких як пил та шум. Крім того, він працював в умовах важкої фізичної праці та в умовах несприятливого мікроклімату. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, він отримав хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст. Легенева недостатність першого-другого ступеня (далі — ХОЗЛ); деф. артроз ліктьових ПФ справа першого-другого ст., зліва першого ст. і колінних суглобів ПФ другого ст., дв.плечолопатковий періартроз ПФ другого ст. Вищезазначені факти підтверджуються актом Форми П-4 Розслідування хронічного професійного захворювання від 25 січня 2008 року. Відповідно до п. 16 акту Форми П-4 професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: неефективність роботи систем вентиляції, засобів індивідуального захисту. Позивач вказує, у зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю, 11 березня 2008 року він вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому встановлено третю групу інвалідності безстроково, визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 50%, з яких 30% дефартрози, 20% по ХОЗЛ, пиловий бронхіт, емфізема легень, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК “Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги” серія ДНА-02 № 024195. Згідно виписки з акту огляду МСЕК позивачу протипоказана робота в підземних умовах, важка фізична праця, несприятливий мікроклімат, що підтверджується довідкою серії МСЕ - ДНА - 01 № 612192. Позивач зазначає, у зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено звичайний спосіб його життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, його систематично турбує нападоподібний кашель, як в денний так і в нічний час, порушує сон та позбавляє його можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітці, у міжлопатковій ділянці, до свистячих хрипів в них, головного болю та запаморочення, до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги в денний час, що має наслідком перебування його в напруженому стані. Вказує, його турбує стійкий біль та обмеження рухів у плечовому та плечолопатковому відділах хребта, стійкий стріляючий біль в ногах, в плечових, ліктьових та колінних суглобах, особливо при фізичних навантаженнях, зниження сили в них, хиткість при ході, шум у вухах та голові, зниження пам`яті. Вказані негативні явища супроводжуються головним болем та загальною слабкістю організму. Професійні захворювання призводять до постійного перенесення ним больових відчуттів, до необхідності проходження систематичних лікарських спостережень, придбання лікувальних засобів, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Позивач зазначив, що при визначені розміру моральної шкоди виходить з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на одну працездатну особу, визначеного станом на 01 січня 2024 року та оцінює моральну шкоду в 100 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого на одну працездатну особу, що становить 302800 грн. На підставі викладеного  ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 302 800 грн.
Рішенням Першотравенського міського суд Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” на користь держави судовий збір в розмірі 1000 грн. 14 коп.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Брусенцова В.О. просить рішення суду від 16 жовтня 2024 року змінити, збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я до 302800 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” просять рішення суду від 06 червня 2024 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я до 50 000 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно ст. 4 Закону України “Про охорону праці”, державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).
За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, судом встановлено що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.
Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).
У справі встановлено, позивач ОСОБА_1 понад 23 роки у період часу з 1979 року по 2004 рік працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм, перебуваючи в трудових відносинах з ВАТ “Державна холдингова компанія “Павлоградвугілля”, правонаступником якого на даний час є ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” (а.с.19-22).
Позивач працював на виробничо-структурних підрозділах відповідача з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах. 
23 серпня 2004 року позивач  ОСОБА_1 був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.19-22).
За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання. 
Пунктом 7 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П- 4 від 25 січня 2008 року, затвердженого Головним державним санітарним лікарем м.Першотравенська, встановлено наявність у нього професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст. Легенева недостатність першого-другого ступеня (далі — ХОЗЛ); деф. артроз ліктьових ПФ справа першого-другого ст., зліва першого ст. і колінних суглобів ПФ другого ст., дв.плечолопатковий періартроз ПФ другого ст.  (а.с.11). 
Пункт 16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: неефективність роботи систем вентиляції, засобів індивідуального захисту (а.с.11). 
Згідно з п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони, рівень шуму, рівень локальної вібрації, рівень локальної вібрації, рівень вологості та рухомості повітря, рівень іонізуючого випромінювання, рівень фізичного перевантаження.
       Пунктом 19 вказаного акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: директор ВСП “Ювілейна” (а.с.11).
Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії ДНА-02 № 024195 від 11 березня 2008 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено безстроково 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, у тому числі: 0% дефартрози, 20% по ХОЗЛ, пиловий бронхіт, емфізема легень, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, визначено третю групу інвалідності (а.с.10). 
Згідно виписки з акту огляду МСЕК позивачу протипоказана робота в підземних умовах, важка фізична праця, несприятливий мікроклімат, що підтверджується довідкою серії МСЕ - ДНА - 01 № 612192 (а.с.10). 
       Таким чином, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач  ОСОБА_1 втратив професійну працездатність, має інвалідність третьої групи, втратив 50% за профзахворюваннями професійної працездатності, що порушило нормальні життєві зв`язки позивача, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Внаслідок отримання хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На теперішній період часу самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань. 
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в п.13 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями, а також постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (провадження №14-288цс19).
Таким чином, враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 100 000 грн., та такий розмір буде достатнім та необхідним, врахувавши, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Однак, вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо її стягнення з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
       23 травня 2020 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України щодо оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб, внесені Законом України від 16 січня 2020 року 466-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві”.
       Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).
       Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
       Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.
       Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб – юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента – юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПК України.
       Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
       Право позивача на відшкодування моральної шкоди відповідачем виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності – 11 березня 2008 року.
Отже,  ОСОБА_1   спричинено моральну шкоду, встановлено трудове каліцтво 11 березня 2008 року - дата встановлення висновком МСЕК непрацездатності, тобто до набрання чинності нової редакції ст.164.2.14 Податкового кодексу України, а тому вказані зміни не поширюються на оподаткування сум (моральна шкода), що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди позивачеві у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання та сума моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, має бути стягнута без відрахування податків на інших обов”язкових платежів. 
Посилання в апеляційній скарзі представника позивача  ОСОБА_1  - адвоката Брусенцової В.О. про наявність підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди до 302 800 грн. є безпідставними та належними доказами у справі не підтверджуються.
Доводи апеляційної скарги ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” про наявність підстав для зменшення  розміру відшкодування моральної шкоди до 50 000 грн. є необґрунтованими належними доказами у справі.
       За таких обставин, апеляційні скарги  слід задовольнити частково, рішення Першотравенського міського суд Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року змінити, стягнувши з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Брусенцової Вікторії Олександрівни та Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” – задовольнити частково.
Рішення Першотравенського міського суд Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року  у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я - змінити, стягнувши з Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” (ЄДПРОУ 00178353) на користь а ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн., без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова