Справа № 128/2502/24
Провадження № 22-ц/801/74/2025
Категорія: 47
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року	Справа № 128/2502/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Стадника І. М., 
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі – прокурор Вінницької окружної прокуратури Посвалюк Я. І., Державна казначейська служба України,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Саєнко О. Б. у залі суду в м. Вінниця,
у справі № 128/2502/24 за позовом ОСОБА_1 до прокурора Вінницької окружної прокуратури Посвалюка Я. І. та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними та незаконними діями,

встановив:
Короткий зміст вимог
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокурора Вінницької окружної прокуратури Посвалюка Я. І., Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними та незаконними діями, посилаючись на те, що відносно нього була незаконно порушена кримінальна справа 12018020020004773 від 27.12.2018 за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України.
У позовній заяві ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 900 000 грн.

Рішення суду першої інстанції
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.
Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява ОСОБА_1 не підписана позивачем, зокрема вона не містить підпису під текстом позовної заяви, а тому на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України підлягає поверненню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про закриття провадження у справі, оскільки у Вінницькому районному суді Вінницької області на розгляді перебуває аналогічна справа 128/1771/24 до тих самих відповідачів та з тими самими вимогами.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 08 листопада 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2024 року витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 листопада 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.
03 грудня 2024 року на виконання вимог ухвали ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 грудня 2024 року поновлено заявнику строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2024 року, відкрито апеляційне провадження у справі та надано відповідачам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 січня 2025 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на п`ятнадцять днів відповідно до вимог частини другої статті 371 ЦПК України.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував висновків суду апеляційної інстанції, викладених у постанові від 28 серпня 2024 року, а також висновків Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі 120/11814/21, у яких були надані роз`яснення щодо його підпису, безпідставно двічі повернув позовну заяву, чим порушив його право на розумний термін розгляду його справи.
Крім цього, суд першої інстанції помилково послався на висновки, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 930/191/23, що на думку апелянта, є неправильним, оскільки судова практика викладається не в ухвалах, а в постановах Верховного Суду. 
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи впродовж встановленого судом строку не надходив.

Позиція суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому ЦПК України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19.12.1997, п. 33).
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не підписана та послався на пункт 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України, згідно з яким заява повертається у випадках, коли, заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 1 ЦПК України цей Кодекс, зокрема, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
З матеріалів цивільної справи № 128/2502/24 вбачається, що 21.06.2024 до провадження Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 900 000 грн.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.06.2024, позовну заяву ОСОБА_1 до прокурора Вінницької окружної прокуратури Посвалюка Я. І. та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними та незаконними діями - повернуто позивачу ОСОБА_1 разом із доданими до неї документами, оскільки її подано та підписано особою, яка не має права її підписувати, а саме ОСОБА_2 
19.09.2024 постановою Вінницького апеляційного суду скасовано ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 28.06.2024, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, зокрема, копією позовної заяви (а. с. 1, 2), подана до суду позовна заява не підписана позивачем, зокрема вона не містить підпису під текстом позовної заяви. 
Водночас, місцевим судом взято до уваги, що наявний запис у лівому верхньому куті титульної сторінки позовної заяви за своєю суттю є візуванням документів, а не їх підписанням.
Звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
Отже, звернення до суду та судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема процесуальних норм щодо провадження у цивільних справах.
Законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема шляхом встановлення вимог щодо форми та змісту позовної заяви, а також обсягу документів, які слід долучити до позовної заяви. 
Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви встановлені статтею 175 ЦПК України, а статтею 177 ЦПК України закріплено перелік документів, що додаються до позовної заяви.
Відповідно до частини другої статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України встановлено, що заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
З огляду на викладене, особистий підпис учасника справи на поданій ним до суду заяві є обов`язковим реквізитом такої заяви (позовної заяви), який надає їй юридичної сили та указує на власне волевиявлення відповідної особи, яка звертається до суду, на вчинення певної процесуальної дії.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 вересня 2024 року у справі 930/191/23 виснувала, що підпис має бути розташований після основного тексту документа для підтвердження дійсного волевиявлення особи та згоди з його змістом та послалася на таке:
Підпис це графічний знак або набір знаків, який особа ставить на документі для підтвердження його автентичності, згоди або авторства (пункт 36 ).
Зазвичай підпис розташовується у кінці документа після його основного тексту та відомостей про додатки (у разі їх наявності) (пункт 37).
Наведене зумовлене тим, що підпис ідентифікує автора і слугує задля підтвердження того, що особа, яка його підписала, ознайомлена із документом і погоджується з його змістом. В юридичному сенсі, підпис є підтвердженням певної дії, угоди чи зобов`язання і надає документу юридичну силу (пункт 38).
У зазначеній ухвалі Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 120/11814/21-а, від 28 березня 2023 року у справі № 120/2708/22, від 17 травня 2023 року у справі № 120/2366/22-а, від 08 червня 2023 року у справі № 120/5397/22, щодо вирішення питання про прийняття судом документа, що не містить підпису особи, яка його подала, під текстом скарги або під відміткою про наявність додатків, та зазначила, що належним виконанням вимог процесуального закону щодо підписання письмового документа є здійснення особою підпису після основного тексту цього документа чи відомостей про його додатки (у разі їх наявності), що свідчитиме про дійсне схвалення автором документа його тексту та унеможливить спотворення його змісту. Такий підхід запобігатиме зловживанню заявником своїми процесуальними правами в частині оспорення юридичної сили документа (його підписання чи не підписання), а також усуватиме сумніви в інших учасників відповідних правовідносин щодо правових наслідків подання такого документа (пункт 73).
Позовна заява подана від імені ОСОБА_1 містить графічне відображення підпису, розташоване у лівому верхньому куті першої сторінки перед текстом зазначеної заяви, тобто не підписана скаржником після викладу тексту цієї заяви.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках коли, зокрема, заяву не підписано.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Апеляційний суд також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та роз`яснює право повторного звернення до суду з позовом після усунення недоліків, що стали підставою для повернення позовної заяви та дотримання рівних прав щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
При цьому, колегія суддів не вбачає порушення у цій справі права позивача на розумний термін розгляду його справи у зв`язку з поверненням позову, оскільки таке повернення зумовлене недотримання останнім положень ЦПК України у частині вимог до оформлення позовної заяви.
З огляду на наведене, суд першої інстанції, врахувавши норму пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в ухвалі від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23, дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не дають правових підстав для інших висновків, ніж ті, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційним судом не вирішувався спір по суті заявлених вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                         Ю. Б. Войтко

Судді:                                                                          М. В. Матківська
                                                                               
І. М. Стадник