Справа № 298/1326/24

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
  І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И    

06.02.2025                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю секретаря судових засідань Гриньо А. Є., прокурора Вакули Ю. В., особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кондратенка Д. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/692/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Кондратенка Д. В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28.08.2024. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Люта Великоберезнянського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , неодружений, з освітою бакалавр, водій ТОВ «УЖСТАЛЬ», колишній поліцейський СРПП ВП № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатської області, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в користь держави в розмірі 605,60 грн.
З протоколу про адміністративне правопорушення № 32 від 17.07.2024 та постанови судді від 28.08.2024 вбачається, що ОСОБА_1 , який обіймав посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області по 15.06.2023, маючи спеціальне звання – сержант поліції, спеціальний жетон з індивідуальним номером 0116396, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно підпункту 3 пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, а саме – лише 28.06.2024, опублікував на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в» – «г» пункту 2 частини 1 статті 3, тобто після звільнення за 2023 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Кондратенко Д. В. просить скасувати постанову суду від 28.08.2024 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги, захисник 

-2-

посилається на те, що при накладенні на ОСОБА_1 стягнення суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про його особу, характер та обставини вчиненого правопорушення, а також інші обставини, які мають важливе значення для справи, належним чином не вмотивував своє рішення, не надав юридичну оцінку жодним доводам сторони захисту, що свідчить про необхідність скасування постанови суду першої інстанції. Об`єктивна сторона діяння, висвітленого у протоколі, не підпадає під кваліфікацію діянь ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у протоколі зазначено про несвоєчасне без поважних причин опублікування ОСОБА_1 декларації, в той час як ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Слова «несвоєчасно опублікував» та «несвоєчасно подав» не є тотожними за змістом, а за несвоєчасну публікацію декларації відповідальність у законодавстві відсутня. Разом з тим, в протоколі не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони правопорушення, тобто не встановлені та не доведені вина у формі умислу, мотив та мета правопорушення, будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, у матеріалах справи відсутні. У ОСОБА_1 був відсутній умисел на несвоєчасне подання без поважних причин декларації, що також підтверджується фактом самостійного подання ним декларації 03.06.2024 з помилковим визначенням типу декларації та фінальної від 28.06.2024, тобто ще до виявлення компетентними органами обставин, зазначених у протоколі. Складений щодо ОСОБА_1 протокол не відповідає вимога КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, оскільки у вступній частині протоколу вказано невірне прізвище особи, а саме в графі «Прізвище» зазначено « ОСОБА_3 », однак відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 від 04.10.20216, дійсне прізвище у називному відмінку однини « ОСОБА_3 ». Наведене свідчить про очевидну недопустимість протоколу як доказу. Крім того, сторона захисту посилається на відсутність у ОСОБА_1 умислу на несвоєчасне подання декларації, оскільки останній не набув за звітний період жодного майна чи статків, які мав би на меті приховати. Фактично, щорічна декларація після звільнення завжди дублює декларацію, що подає особа при звільнення, яку ОСОБА_1 подав вчасно та відобразив у ній усю необхідну інформацію. Суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_1 , його заслуги перед державною, зокрема не надано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_1 у листопаді-грудні 2022 року, на підставі наказу ГУ НП в Харківській області № 1327 брав участь у контр диверсійних, перевірочних та оперативно-профілактичних заходах на де окупованій території Дворічанської громади Купянського району Харківської області, а на даний час вирішив повернутися на службу до органів внутрішніх справ та проходить військово-лікарську комісію, що підтверджується направленням № 24/593 від 15.07.2024, планує проходити службу у воєнізованому спецбатальйоні, який, у тому числі, залучається до участі у відсічі та стримуванні збройної агресії проти України. Характер та ступінь вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, обставини справи та дані про особу правопорушника (вперше притягується до адміністративної відповідальності, молодий за віком, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні бабусю похилого віку з хронічними захворюваннями), обставини, що пом`якшують відповідальність, відсутність будь-якої шкоди та тяжких наслідків внаслідок дій ОСОБА_1 , дають підстави стверджувати про малозначність вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, у зв`язку з чим застосування такого виховного заходу як усне зауваження було б достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАп мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень у майбутньому. 
-3-

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кондратенка Д. В., які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора Вакули Ю. В., яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника-адвоката Кондратенка Д. В. не підлягає задоволенню з таких підстав.
       Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
       Згідно з вимогами ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
       Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
       При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.
       Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України. Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31.10.2003), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27.01.1999), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15.05.2003), Законом України «Про запобігання корупції», КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.
       Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події і складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.
       Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до встановлених судом обставин,  ОСОБА_1 , який обіймав посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області по 15.06.2023, маючи спеціальне звання – сержант поліції, спеціальний жетон з індивідуальним номером 0116396, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно підпункту 3 пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, а саме – лише 28.06.2024, опублікував на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припинили 

-4-

діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в» – «г» пункту 2 частини 1 статті 3, тобто після звільнення за 2023 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
       Обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення суд послався на досліджені у судовому засіданні матеріали справи: протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 32 від 17.07.2024; наказ ГУ НП в Закарпатській області (витяг) від 14.02.2020 за № 40 о/с, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на службу в поліцію поліцейським СРПП № 3 Великоберезнянського ВП ГУ НП в Закарпатській області з 17.02.2020; наказ ГУ НП в Закарпатській області (витяг) від 29.01.2021 за № 22 о/с, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено поліцейським СРПП № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області з 01.02.2021; копію наказу ГУ НП в Закарпатській області (витяг) від 12.06.2023 за № 105 о/с, відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) з 15.06.2023; інформацію, що міститься на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; роздруківки такої інформації, які долучено до матеріалів справи; рапорт старшого оперуповноваженого ВМЗК Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України Бондарчука О. від 17.07.2024; Рекомендації для поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при прийнятті на роботу, з якими ОСОБА_1 ознайомлений 17.02.2020; пам`ятку-ознайомлення з Законом України «Про запобігання корупції», з якою ОСОБА_1 ознайомився 17.02.2020; зобов`язання, щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, з якими ОСОБА_1 ознайомився 17.02.2020; рекомендації для поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при звільненні зі служби/роботи, з якими ОСОБА_1 ознайомлений 02.06.2023; рекомендації для поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при звільненні зі служби/роботи, з якими ОСОБА_1 ознайомлений 15.06.2023; копію послужного списку ОСОБА_1 ; розписку від 15.06.2023 про отримання ОСОБА_1 особистих документів; дані Присяги ОСОБА_1 від 21.02.2020; повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 08.04.2024 за № 385/106/01/17-2024; пояснення ОСОБА_1 від 28.06.2024, в яких він визнає факт невчасного подання відповідного типу декларації, пояснюючи тим, що забув це зробити; роздруківку з сайту НАЗК, з якої вбачається факт несвоєчасного подання відповідного типу декларації.
       Наведені докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи, об`єктивно узгоджуються між собою, не спростовуються стороною захисту за допомогою інших доказів, і тому у своїй сукупності є достатніми для ухвалення судом рішення по справі й притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
       Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах поліції і якому присвоєне відповідне звання поліції.
-5-

       Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
       Положеннями статті 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
       Відповідно до пп. «з» п. 1 ч. 1  ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є, зокрема, поліцейські.
       Положеннями ч. 1 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що на поліцейських поширюються обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України.
       Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
       У порядку підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1700-VII,  ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та при звільненні зі служби мав подати декларацію відповідно до положень статті 45 Закону № 1700-VII. 
       Відповідно до наказу ГУ НП в Закарпатській області (витяг) від 12.06.2023 за № 105 о/с, ОСОБА_1 звільнено зі служби поліції з 15.06.2023, при цьому ОСОБА_1 був обізнаний, що він 15.06.2023 звільнений з посади, про що свідчить його особистий підпис про отримання копії наказу від 15.06.2023, зроблений на такому наказі.
       Про необхідність подачі ним декларації при звільненні зі служби/роботи ОСОБА_1 був обізнаний шляхом ознайомлення його з Рекомендаціями для поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при звільненні зі служби/роботи, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 про його ознайомлення з такими рекомендаціями 02.06.2023 та 15.06.2023.
       Відтак після звільнення у ОСОБА_1 виник обов`язок подати до НАЗК декларацію за 2023 рік в термін не пізніше 31.03.2024 шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
       З відомостей із Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на веб-сайті «nazk.gov.ua», судом встановлено, що ОСОБА_1 подав декларацію особи, що припинив(ла) виконувати функції держави або органу місцевого самоврядування (після звільнення) за 2023 рік, лише 28.06.2024 о 12 год. Також з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на веб-сайті «nazk.gov.ua» вбачається, що 06.06.2024 о 14 год 40 хв ОСОБА_1 подано декларацію кандидата на посаду особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (за минулий рік). Відтак обидві декларації, подані ОСОБА_1 за 2023 рік, є такими, що подані зі значним пропуском строку, що встановлений для подання декларації, особою, що припинила виконувати функції держави або органу місцевого самоврядування.
       Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції»і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

-6-

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дослідив обставини разом із наданими матеріалами справи та правильно встановив той факт, що ОСОБА_1 у порушення вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, опублікував на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, що свідчить про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
       Склад адміністративного правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.
       Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.
       Склад адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 172-6 КУпАП утворює несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Цей склад є формальним, оскільки не передбачає настання наслідків, а обов`язковим елементом є протиправне діяння.
       Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.        Апеляційний суд вважає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що полягала у відсутності умислу не подавати декларацію.
       У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 визнавав, що знав про обов`язок подати декларацію після звільнення до 31.03.2024, однак не подав з підстав, що не залежали від нього, оскільки у зв`язку із подальшим працевлаштуванням та заклопотаністю, просто забув це зробити. 
       Фактично ОСОБА_1 усвідомлював неправомірність своїх дій та знав про адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання декларації, однак не вжив усіх необхідних заходів для виконання свого обов`язку та допустив пряме порушення норм законодавства у сфері запобігання корупції.
       Виправдування дій ОСОБА_1 та посилання сторони захисту на існування об`єктивних обставин, що призвели до пропуску строку подання декларації та які слід визнати суду поважними, апеляційний суд відхиляє та погоджується з суддею суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи доказів, які б свідчили про існування дійсно об`єктивних і непереборних для ОСОБА_1 обставин, які унеможливлювали подання своєчасно ним декларації.
       Апеляційний суд вважає, що під поважним причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного вебсайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.
       Водночас стороною захисту не зазначено про наявність будь-яких обставин, які б вказували на поважність причин невчасного подання декларації ОСОБА_1 , який 
-7-

припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, та доказів, які б могли підтвердити факт наявності таких причин. Наявність поважних причин несвоєчасного подання ОСОБА_1 означеного типу декларації апеляційним судом також не встановлено.
       Зазначення у протоколі некоректних даних про особу ОСОБА_1 , зокрема, в частині що стосується невірного написання його прізвища, на переконання апеляційного суду, є описками, які не впливають на результат судового розгляду та не спростовують факту доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Щодо посилання захисника на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про несвоєчасне опублікування, а не подання відповідної декларації суб`єктом декларування, як того вимагає диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, то такі не є беззаперечною підставою для скасування постанови суду та не спростовують факту невиконання ОСОБА_1 вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції». 
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисника-адвоката Кондратенка Д. В. не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. Доводи апеляційної скарги з приводу неналежності окремих доказів носять формальний характер та такий висновок не спростовують.
Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддя врахувала характер та ступінь адміністративного правопорушення, особу правопорушника, обставини справи й призначила останньому адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції вищевказаної статті, яке є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення .
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Кондратенка Д. В. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що захисником не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Кондратенка Д. В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28.08.2024 щодо ОСОБА_4 , - без змін.
Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя