Номер провадження: 22-ц/813/635/25 
Справа № 495/4016/21
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.02.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Вадовської Л.М.,
Комлевої О.С.,                         
               за участю:
               секретаря         Козлової В.А.,
               представника                 ОСОБА_1 – адвоката Робула А.А.,
               
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 – адвоката Робула Анатолія Анатолійовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2022 року, повний текст якого складено 15.02.2022 року, ухваленого під головуванням судді Петренка В.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, 
                                           встановив:      

31.05.2021 року  ОСОБА_2  звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики (розписки) у розмірі 380 000,00 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 30.04.2020 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу в борг грошові кошти у розмірі 380 000,00 грн. для придбання у власність кв. АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що на підтвердження виникнення боргових зобов`язань відповідач ОСОБА_3 надала розписку від 30.04.2020 року про отримання грошових коштів у розмірі 380 000,00 грн. в якості боргу, які відповідач зобов`язалась повернути в строк не пізніше 01.03.2021 року в повному обсязі.
Однак, як вказує позивач, відповідач свого обов`язку з повернення отриманих в борг грошових коштів не виконав, суму боргу не повернув.
З урахуванням викладеного, оскільки в порушення умов укладеного договору позики, відповідач ухиляється від виконання зобов`язань, борг у встановлений строк не повертає, позивач просив задовольнити його вимоги.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2021 року справу було направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Київського районного суду м. Одеси.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2022 року позов  ОСОБА_2 було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_2 заборгованість за договором позики (розписки) від 30.04.2020 року у розмірі 380 000,00 грн., а також судовий збір у розмірі 3 800,00 грн. (а.с.56-62).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Робул А.А. ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2022 року, ухвалення нового судового рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.83-85).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення – залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (а.с.142-148).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Робула А.А., у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.214-217, 224-225, 226-227). 

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Робула А.А., тана підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 надав у борг ОСОБА_3 грошові кошти, та остання у встановлений договором строк їх не повернула (а.с.56-62). 
Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Згідно до ч.1 ст. ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу.

Стаття 352 ЦПК України визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судом апеляційної інстанції було витребувано з Овідіопольського районного суду Одеської області для огляду цивільну справу № 509/711/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ боргових зобов`язань подружжя. 
Як вбачається із первісного позову по вищевказаній справі, предметом спору є кв. АДРЕСА_1 . Разом з тим, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 предметом спору є грошові зобов`язання у розмірі 380 000,00 грн., які, як зазначила позивачка за зустрічним позовом, вона отримала у борг від ОСОБА_2 (а.с.1-5, 33-40 справи №509/711/21).
Провадження у справі № 509/711/21 на даний час ще триває.

Таким чином, оскаржуване судове рішення у справі, що розглядається судом апеляційної інстанції, безпосередньо стосується прав, свобод, інтересів та обов`язків апелянта ОСОБА_1 , а саме боргового зобов`язання, яке виникло на момент перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі.

Проте, суд першої інстанції, розглядаючи справу №495/4016/21, ОСОБА_1 до участі у даній справі не залучив та прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта, про що прямо вказано в оскаржуваному судовому рішенні (а.с.59).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Виходячи з вищевикладених обставин, та беручи до уваги той факт, що суд першої інстанції постановив рішення, яке впливає на права та інтереси  ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у справі, оскаржуване рішення суду першої інстанції  підлягає скасуванню з прийняттям постанови  про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Що стосується клопотання представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Васильєва П.О. про закриття апеляційного провадження з підстав того, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта ОСОБА_1 не вирішувалось (а.с.152-154), то воно задоволенню не підлягає, оскільки, як було зазначено вище, оскаржуваним судовим рішенням, у тому числі було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта ОСОБА_1 .

Стосовно заяви ОСОБА_2 щодо ознайомлення його з матеріалами справи № 509/711/21, то вона задоволенню не підлягає, так як дана справа перебуває на розгляді Овідіопольського районного суду Одеської області і не перебуває в провадженні Одеського апеляційного суду, а витребувана лише для її огляду в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Більше того, у вищевказаній цивільній справі № 509/711/21 заявник ОСОБА_2 є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом (а.с.33 справи № 509/711/21), яка між тим не розглянута судом першої інстанції, і перебуває в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області, а саме тому він, як учасник справи, має право на ознайомлення з нею, починаючи з 31.05.2021 року.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 384, 389-391  ЦПК України, апеляційний суд
                                                      постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Робула Анатолія Анатолійовича задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2022 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 20.02.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду:         С.М. Сегеда        

               Л.М. Вадовська

               О.С. Комлева