Номер провадження: 22-ц/813/4958/24 
Справа № 523/7653/23
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Лозко Ю.П.
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:
У травні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 20 425 грн в перерахунку - 500 євро, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках, від яких мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення шлюбних відносин сторін постійно проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач який є працездатним, з 2022 року допомоги на утримання дитини добровільно не надає. При цьому позивачка зазначає, що вона не має можливості самостійно забезпечити малолітнього сина усім необхідним для його повноцінного та гармонійного розвитку, з урахуванням того, що дитина відвідує дитячий розвиваючий центр, оскільки досі не почала розмовляти, також є необхідність у найму для сина няні. 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 6000 грн, щомісячно, починаючи з 02 травня 2023 року і до його повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання щодо судових витрат.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд виходив з недоведеності позивачкою обставин щодо понесення нею витрат на оплату послуг няні для малолітнього сина, а також, що витрати на лікування дитини належать до додаткових витрат на дитину та не підлягають врахування при визначенні розміру аліментів на її утримання.
Оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням того, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів підлягають частковому задоволенню у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн щомісячно, що забезпечить права та інтереси дитини.
У поданій до суду апеляційній скарзі, позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на обставини якими обґрунтовано позов, зазначає, що суд помилково відхилив надані нею докази на підтвердження розміру понесених витрат на лікування малолітнього сина ОСОБА_3 , і дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову з підстав наведених в оскаржуваному рішенні, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні скаржниця та її представник адвокат - Петренко Н.П. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, представник відповідача адвокат – Осадча І.А. заперечувала проти задоволення скарги позивачки, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та законність рішення суду. 
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення скаржниці і її представника та представника відповідача за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже рішення районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року переглядається апеляційним судом виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає.
Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках, під час яких у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , який після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами проживає разом із позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.
З 2019 року позивачка ОСОБА_1 є працездатною, офіційно працює з 2019 року у ТОВ «Інтер`єр Плюс Комфорт», після виходу із відпустки по догляду за дитиною - 24 жовтня 2023 року її заробіток за жовтень і листопад 2023 року склав 8 775 грн, в тому числі з податками та іншими обов`язковими відрахуваннями.
Малолітній син сторін ОСОБА_3 перебуває на обліку у дитячого невропатолога з діагнозом: «Порушення нейророзвитку, затримка психо-мовленевого розвитку, РДУГ», у зв`язку з чим потребує проходження відповідного лікування: прийом медичних препаратів, здача аналізів, масаж, заняття з логопедом.
Відповідач ОСОБА_4 офіційно не працює, перебуває на обліку у Національному агентстві з питань активної трудової політики, у зв`язку з чим отримує соціальну допомогу, його дохід за 2022 рік складав 16 962,65 євро без урахування обов`язкових платежів, інших утриманців не має.
Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 , у якості обставин, що підлягають врахуванню, відповідно до положень ст. 182 ЦПК України, зазначила, що малолітній син має відвідувати дитячий розвиваючий центр, оскільки досі не почав розмовляти, також виникає необхідність у няні або влаштуванні дитини у приватний дитячий садок. Крім того діагностування малолітньому сину ОСОБА_5 порушення нейророзвитку, затримку психо-мовленевого розвитку та розлад дефіциту уваги з гіперактивністю вимагає понесення витрат на медичні процедури, забезпечити яки позивачка самостійно не має фінансової можливості.
Так, до щомісячного розрахунку витрат на утримання дитини позивачка включала витрати на лікування (прийоми лікаря, заняття з логопедом, придбання ліків), витрати на розвиваючий центр, послуги няні, придбання їжі, одягу, памперсів, іграшок, комунальні платежі на дитину, витрати на перукарню.
Визначаючи розмір аліменти на утримання малолітнього сина сторін у розмірі 6 000 грн, як такі, що забезпечать права і інтереси дитини та не порушуватимуть права та інтереси батька, суд першої інстанції виходив з того, що дитина виховується позивачкою, яка щомісячно несе витрати на придбання продуктів харчування, одягу, іграшок, засобів особистої гігієни для сина, однак без врахування щомісячних витрат, які позивачка несе на утримання сина, пов`язаних із його лікуванням.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
Дійсно, при визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України суд повинен врахувати обставини, які стосуються як платника аліментів, так і дитини, зокрема щодо стану здоров`я.
При цьому, за змістом частини 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини відповідно до загальноприйнятих норм у суспільстві, а ні з метою поліпшення матеріального стану особи, на користь якої стягнуто аліменти. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові.
Так, аналіз статті 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові, розмір яких визначається залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні безпосередньо особою, яка пред`явила такий позов.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №749/106/17, та постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі N 751/4312/16-ц, від 17 травня 2018 року у справі N 643/11742/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі №201/15248/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі №165/2594/17, від 26 серпня 2020 року у справі N 336/1488/19.
З аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі; б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками; в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там); г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).
З огляду на наведене та зважаючи на те, що ОСОБА_1 , включаючи до щомісячного розміру витрат, які вона несе на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 витрати на прийом у лікаря, на логопеда, ліки, ліки для розвитку мовлення, розвиваючий центр, обґрунтовує їх необхідність діагностуванням дитині порушення нейророзвитку, затримку психо-мовленевого розвитку та розлад дефіциту уваги з гіперактивністю, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції виснує, що вказані витрати викликані особливою обставиною, а тому не можуть бути враховані під час визначення розміру аліментів.
Хвороба дитини є особливою обставиною, а її діагностування, та зумовлена цим необхідність у понесенні батьками витрат на її лікування, не визначає загальний стан здоров`я дитини, оскільки такі витрати виходять за межі звичайних, що забезпечують дитині лише нормальні матеріальні умови життя, а отже не можуть бути ураховані як передбачена ч.1 ст. 182 СК України обставина.
Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для врахування при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, заявлених позивачкою витрат на послуги няні, оскільки обставин щодо необхідності та факт понесення таких, ОСОБА_1 не доведено. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, погодження з відповідачем необхідності таких позивачкою суду не доведено.
Колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю загалом є обґрунтуванням позовних вимог, зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржницею норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи і містять посилання на обставини, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом цієї справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено 18 листопада 2024 року.

Головуючий                                                                         Ю.П. Лозко

Судді:                                                                                 О.Ю. Карташов

       М.В. Назарова