УХВАЛА
 
17 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 523/8436/16-ц
провадження № 61-10252ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Юридичний департамент Одеської міської ради, в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, та за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 до Одеської міської ради про відшкодування збитків,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2016 року Одеська міська рада звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Юридичний департамент Одеської міської ради, в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в кому просила суд: 
- скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 36750312 від 24 квітня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_2 ;
- витребувати в порядку статті 388 ЦК України від ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,052 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110137600:16:015:0004, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);
- визнати право комунальної власності на вказану земельну ділянку за територіальною громадою м. Одеси.
 
У січні 2019 року третя особа ОСОБА_5 заявила самостійні вимоги до Одеської міської ради про відшкодування збитків, посилаючись на положення статті 1174 ЦК України, та просила стягнути з Одеської міської ради збитки в розмірі 74 450,00 грн.
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Одеської міської ради до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Юридичний департамент Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності.
Відмовлено в задоволенні вимог третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 до Одеської міської ради про відшкодування збитків.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2023 рокуапеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року у частині відмови в задоволенні позовних вимог Одеської міської ради скасовано.
Прийнято в цій частині постанову, якою позовні вимоги Одеської міської ради задоволено частково.
Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 36750312 від 24 квітня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_2 .
Витребувано на користь Одеської міської ради, в порядку статті 388 ЦК України, від ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,052 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110137600:16:015:0004, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
У задоволенні іншої частини позовних вимог Одеської міської ради відмовлено, як заявлених безпідставно.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 залишено без змін.
Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у рівних частках                       на користь Одеської міської ради судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у загальній сумі 6 890,00 грн. 
27 червня 2024 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року (надійшла до суду 17 липня 2024 року), у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2024 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано: надати суду уточнену редакцію касаційної скарги 
з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; надати докази поважності пропуску строку подачі касаційної скарги; сплатити судовий збір; вказати реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника; в уточненій редакції касаційної скарги необхідно зазначити всіх учасників справи, а саме третю особу. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
25 липня 2024 року Верховний Суд направив копію ухвали Верховного Суду 
від 23 липня 2024 року заявнику ОСОБА_1 на адресу, зазначену ним 
у касаційній скарзі, а саме: АДРЕСА_2 .
24 жовтня 2024 року Верховний Суд звернувся до АТ «Укрпошта» із запитом, щодо доставлення листа (номер поштового відправлення - 0600279025900) заявнику.
29 жовтня 2024 року до Верховного Суду надійшла відповідь АТ «Укрпошта», в якому вказано, що неможливо встановити місцезнаходження поштового відправлення 0600279025900.
31 жовтня 2024 року Верховний Суд повторно направив копію ухвали Верховного Суду від 23 липня 2024 року на адресу заявника ОСОБА_1 на адресу, зазначену ним у касаційній скарзі, а саме: АДРЕСА_2 (номер поштового відправлення - 0610202414918). 
Станом на 17 січня 2025 року, з інформації із сайту «Укрпошта», поштове відправлення за номером 0610202414918  13 листопада 2024 року прибуло до логістичного центру селища Іванівка. 
Інша інформація про поштове відправлення відсутня.
Відповідно до сайту Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Верховного Суду від 23 липня 2024 року зареєстрована - 24 липня 2024 року, забезпечено надання загального доступу - 24 липня 2024 року.
У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 405/4689/19 (провадження № 61-1979ск24) зазначено, що особою, не повідомленою про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої відкрито провадження.
З моменту подачі касаційної скарги заявник не цікавився розглядом своєї касаційної скарги.
Отже, станом на 17 січня 2025 року вимоги, викладені в ухвалі Верховного Суду 
від 23 липня 2024 року, не виконані, що перешкоджає Верховному Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга 
ОСОБА_1 підлягає визнанню неподаною та поверненню.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України 
у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                   Г. В. Коломієць