СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року                                         м. Харків                        Справа № 922/2931/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Терещенко О.І., суддя  Тихий П.В.,
за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,   
за участю представників: 
від позивача – не з`явився; 
від відповідача – Біловус Р.В. – на підставі довіреності від 04.03.2025, 
розглянувши у відритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе", м. Харків, (вх.№187 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області  від 06.01.2025 у справі №922/2931/24 (суддя Жигалкін І.П., ухвалене в м.Харків, дата складення повного тексту – 06.01.2025) 
за позовом: Акціонерного товариства "Укртранснафта", м. Київ
до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе", м. Харків, 
про стягнення 96063,12грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариства "Укртранснафта" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе" про стягнення пені в сумі 96063,12грн., а також суми судового збору у розмірі 2422,40грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №23-02/55-23 від 25.05.2023 в частині строків поставки товару, що і стало підставою для нарахування пені в порядку пункту 7.1. договору.
Рішенням господарського суду Харківської області від 06.01.2025 у справі №922/2931/24 позов задоволено повністю; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе" на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" пеню у розмірі 96063,12грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40грн.
Враховуючи підтвердження наявними в матеріалах справи доказами факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №23-02/55-23 від 25.05.2023 в частині строків поставки товару, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача пені в порядку пункту 7.1. договору.
Приватне акціонерне товариство "Завод Фрунзе" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.01.2025 у справі №922/2931/24 та прийняти нове рішення, яким зменшити суму нарахованої до стягнення з ПАТ "Завод Фрунзе" пені на 90%; розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що в повному обсязі здійснив поставку товару за договором, що підтверджується доданими до позовної заяви видатковими накладними. Будь-яких претензій щодо поставленого товару позивачем заявлено не було.
Вказані видаткові накладні, заявлені позивачем, як прострочені, були підписані відповідачем з використанням електронного підпису з пропуском строку через об`єктивні та непереборні обставини (наявність форс-мажорних обставин, які обумовлені важкою військовою ситуацією в м. Харкові), при тому, що сам товар фізично було поставлено раніше.
Наведені вище обставини, на думку апелянта, свідчать про наявність правових підстав для зменшення суми нарахованої до стягнення пені на 90%.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе" на рішення господарського суду Харківської області від 06.01.2025 у справі №922/2931/24; встановлено позивачу у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; призначено справу до розгляду на 05.03.2025 о 09:15  годині.
03.02.2025 позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№1548), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе", рішення господарського суду Харківської області від 06.01.2025 у справі №922/2931/24 залишити без змін.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 05.03.2025 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.01.2025 у справі №922/2931/24 та прийняти нове рішення, яким зменшити суму нарахованої до стягнення з ПАТ "Завод Фрунзе" пені на 90%; розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що представник відповідача (апелянта) з`явився в судове засідання та надав пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 25.05.2023 між Акціонерним товариством "Укртранснафта" (надалі - покупець) та Приватним акціонерним товариством "Завод Фрунзе" (надалі - постачальник) було укладено договір поставки № 23-02/55-23 (надалі – договір т.1 а.с.36-47), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки вироби з дроту (код 44310000-6 за ДК 021:2015) (UA-2023-03-22-011715-a) (Лот 1. Габіони для потреб НПС "Солочин", Закарпатської дільниці, ЛВДС "Сколе", ЛВДС "Дрогобич", НПС "Долина" АТ "Укртранснафта"; Лот 2. Габіони для потреб НПС "Жулин", ЛВДС "Чижівка", ЛВДС "Броди", НПС "Куровичі" АТ "Укртранснафта") (габіони (лоти №№ 1, 2)) (надалі за текстом - "товар"), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар (пункт 1.1 договору). 
Відповідно до пунктів 2.1-2.2 договору номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки товару визначені у специфікації до даного договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін, що є додатком № 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною (надалі – "Специфікація"). Інформація про технічні, якісні та кількісні характеристики товару визначена у додатку № 2 до цього договору, який є його невід`ємною частиною (надалі – додаток № 2). 
Загальна сума договору, відповідно до пункту 3.2, становить 12147015,60грн., в тому числі ПДВ (20%): 2 024 502,60 грн.
Розділом 4 договору "Порядок розрахунків" (в редакції додаткової угоди від 19.06.2023 №1 т.1 а.с.29) визначено наступне:
-платежі за даним договором здійснюються покупцем шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у договорі (пункт 4.1. договору).
-розрахунок за товар здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів з дати
підписання електронного первинного документа (видаткової накладної) (пункт 4.2. договору).
-сторони узгодили, що будь-які платежі за цим договором здійснюються виключно на банківські рахунки, зазначені сторонами у договорі (пункт 4.3. договору).
-покупець та постачальник за потреби здійснюють звіряння розрахунків за договором шляхом підписання сторонами електронних актів звіряння розрахунків, складених покупцем із застосуванням Сервісу іDосНUВ (пункт 4.4. договору).
Відповідно до пункту 5.1 договору, умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс-2020", місце, умови та строки поставки визначаються в специфікації до даного договору. 
Відповідно до специфікації, яка є додатком № 1 до договору (в редакції додаткової угоди № 1) строк поставки товару: протягом 90 календарних днів з дати укладення додаткової угоди № 1 (т.1 а.с.30-31).
Таким чином, постачальник зобов`язався поставити товар в строк до 17.09.2023. 
Оскільки 17.09.2023 є вихідним днем, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, якою встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 18.09.2023 (включно).
Відповідно до пункту 5.3 договору, приймання товару покупцем (в тому числі кожної частини/партії товару) підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)). 
Складання (створення) та підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)) здійснюється сторонами в електронній формі з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB та визнається сторонами істотною умовою договору згідно з ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України (пункту 5.4 договору). 
Пунктом 5.10 договору визначено, що датою поставки товару (в тому числі кожної частини/партії товару) та моментом отримання покупцем товару (в тому числі кожної частини/партії товару) від постачальника вважається дата підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их)) представником покупця.
Пунктом 7.1. договору сторони погодили, що при недотриманні постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого товару, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання.

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач зазначав, що на виконання пункту 5.10 договору, з використанням електронного підпису останнім було підписано наступні видаткові накладні, а саме: 
- 28.07.2023: №99377 від 14.07.2023 на суму 144240,00грн., №99369 від 14.07.2023 на суму 288480,00грн., №99365 від 14.07.2023 на суму 23078,40грн. (т.1 а.с.32, 64, 66); 
- 16.08.2023: №102127 від 11.08.2023 на суму 576960,00грн., №102110 від 11.08.2023 на суму 201936,00грн. (т.1 а.с.67,70); 
- 30.08.2023: № 103449 від 25.08.2023 на суму 303559,20грн., №103448 від 25.08.2023 на суму 851256,00грн., №103431 від 25.08.2023 на суму 636028,80грн., №103426 від 25.08.2023 на суму 578208,00грн., №103236 від 23.08.2023 на суму 89179,20грн., №103231 від 23.08.2023 на суму 1084140,00грн. (т.1 а.с.71, 73, 75, 76, 79, 81); 
- 07.09.2023: №103715 від 04.09.2023 на суму 783660,00грн. (т.1 а.с.82); 
- 08.09.2023: №103710 від 04.09.2023 на суму 444780,00грн. (т.1 а.с.85); 
- 12.09.2023: №103235 від 04.09.2023 на суму 144552,00грн. (т.1 а.с.86); 
- 21.09.2023: №105512 від 15.09.2023 на суму 333510,00грн., №105514 від 15.09.2023 на суму 320169,60грн., № 105515 від 15.09.2023 на суму 232980,00грн., №105518 від 15.09.2023 на суму 224055,60грн. (т.1 а.с.87, 90, 91, 95);
- 26.09.2023: №106180 від 22.09.2023 на суму 283752,00грн. (т.1 а.с.97);
- 02.10.2023: №106588 від 27.09.2023 на суму 36043,20грн., №106870 від 29.09.2023 на суму 1503780,00грн., №106871 від 29.09.2023 на суму 1037820,00грн. (т.1 а.с.99, 100, 103);
- 17.10.2023: №108008 від 09.10.2023 на суму 218408,40грн., №106593 від 13.10.2023 на суму 11234,40грн., №106592 від 13.10.2023 на суму 323568,00грн., №105517 від 13.10.2023 на суму 232980,00грн. (т.1 а.с.105, 106, 109); 
- 18.10.2023: №106587 від 13.10.2023 на суму 466914,00грн., №105516 від 13.10.2023 на суму 360060,00грн. (т.1 а.с.112, 113);
- 19.10.2023: №106178 від 13.10.2023 на суму 338880,00грн., №106182 від 13.10.2023 на суму 72802,80грн. (т.1 а.с.115, 118).
Оплата за поставлений відповідачем товар на загальну суму 12147015,60грн. була здійснена позивачем в повному обсязі, що не заперечується сторонами у справі.

Проте, відповідач (постачальник) порушив строки поставки товару за договором: 
- за видатковими накладними № 105512 від 15.09.2023, № 105514 від 15.09.2023, № 105515 від 15.09.2023, № 105518 від 15.09.2023 на 2 дні; 
- за видатковою накладною № 106180 від 22.09.2023 на 7 днів; 
- за видатковими накладними № 106588 від 27.09.2023, № 106870 від 29.09.2023, № 106871 від 29.09.2023 на 13 днів; 
- за видатковими накладними № 108008 від 09.10.2023, № 106593 від 13.10.2023, № 106592 від 13.10.2023, № 105517 від 13.10.2023 на 28 днів; 
- за видатковими накладними № 106587 від 13.10.2023, № 105516 від 13.10.2023 на 29 днів;
- за видатковими накладними № 106178 від 13.10.2023, № 106182 від 13.10.2023 на 30 днів.
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення відповідачем умов договору, та як наслідок є підставою для стягнення пені в порядку визначеному пунктом 7.1. договору. 

З метою досудового врегулювання спору, 11.12.2023 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 04-03/11/1380-23 від 08.12.2023 з вимогою про сплату пені за неналежне виконання умов договору поставки №23-02/55-23 від 25.05.2023 (т.1 а.с.122-130). Вказана претензія була направлена засобами поштового зв`язку, а також на офіційну електронну адресу відповідача (т.1 а.с.120-121,133). 
Крім того, 01.02.2024 позивачем було здійснено повторне направлення на іншу електронну адресу відповідача скановану копію претензії № 04-03/11/1380-23 від 08.12.2023 з вимогою про сплату пені за неналежне виконання умов договору.
Проте, відповіді на вказані претензії надано не було, як і не було в добровільному порядку сплачено суму пеню в сумі 96063,12грн. за порушення строків поставки товару, що і стало підставою для звернення 20.08.2024 Акціонерного товариства "Укртранснафта" до господарського суду Харківської області з відповідним позовом (т.1 а.с.1-170).
Рішенням господарського суду Харківської області від 06.01.2025 у даній справі позов задоволено повністю вище (т.1 а.с.193-200).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, визначено, що зобов`язання виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.
Відповідно до вимог частини 1 пункту 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
За змістом частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до вимог статті 173 Господарського кодексу України, зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
За приписами статті 266 Господарського кодексу України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
У відповідності до частини 1 статті 610 та пункту 3 частини 1статті 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Згідно з пунктом 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як було зазначено вище, відповідно до специфікації, яка є додатком № 1 до договору поставки №23-02/55-23 від 25.05.2023 (в редакції додаткової угоди від 19.06.2023 №1 т.1 а.с.29) сторони погодили, що строк поставки товару: протягом 90 календарних днів з дати укладення додаткової угоди № 1 (т.1 а.с.30-31).
Таким чином, постачальник зобов`язався поставити товар в строк до 17.09.2023. 
Оскільки 17.09.2023 є вихідним днем, з урахуванням приписів частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 18.09.2023 (включно).
Пунктом 5.10 договору визначено, що датою поставки товару (в тому числі кожної частини/партії товару) та моментом отримання покупцем товару (в тому числі кожної частини/партії товару) від постачальника вважається дата підписання електронного (-их) первинного (-их) документа (-ів) (видаткової (-их) накладної (-их) представником покупця.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами у справі, що відповідач (постачальник) порушив строки поставки товару за договором: 
- за видатковими накладними № 105512 від 15.09.2023, № 105514 від 15.09.2023, № 105515 від 15.09.2023, № 105518 від 15.09.2023 на 2 дні; 
- за видатковою накладною № 106180 від 22.09.2023 на 7 днів; 
- за видатковими накладними № 106588 від 27.09.2023, № 106870 від 29.09.2023, № 106871 від 29.09.2023 на 13 днів; 
- за видатковими накладними № 108008 від 09.10.2023, № 106593 від 13.10.2023, № 106592 від 13.10.2023, № 105517 від 13.10.2023 на 28 днів; 
- за видатковими накладними № 106587 від 13.10.2023, № 105516 від 13.10.2023 на 29 днів;
- за видатковими накладними № 106178 від 13.10.2023, № 106182 від 13.10.2023 на 30 днів.
Пунктом 7.1. договору сторони погодили, що при недотриманні постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого товару, за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання.
Перевіривши розрахунок заявленої позивачем до стягнення пені в сумі 96063,12грн., судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідне нарахування здійснено арифметично вірно.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пеню в сумі 96063,12грн. за порушення строків поставки товару за договором поставки №23-02/55-23 від 25.05.2023.

Щодо клопотання апелянта про зменшення розміру пені на 90%, судова колегія зазначає, що у відповідності до положень статті 617 Цивільного кодексу України  особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Обґрунтовуючи підстави для задоволення вказаного клопотання скаржник посилається на те, що в повному обсязі здійснив поставку товару за договором, що підтверджується доданими до позовної заяви видатковими накладними. Будь-яких претензій щодо поставленого товару позивачем заявлено не було.
Вказані видаткові накладні, заявлені як прострочені, були підписані відповідачем з використанням електронного підпису з пропуском строку через об`єктивні та непереборні обставини (наявність форс-мажорних обставин, які обумовлені важкою військовою ситуацією в м. Харкові), при тому, що сам товар по ним фізично було доставлено раніше.
Колегія суддів зауважує, що частина 2 статті 218 Господарського кодексу України  передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно з приписами статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За змістом положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду/ Pа відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.
Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої пені, яка нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.
Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Аналогічний висновок міститься у п. 23 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/10675/21.
Відповідач в апеляційній скарзі наголошує про компенсаторний характер штрафних санкцій. А підставою застосування положень статті 233 Господарського кодексу України наводить відсутність обставин заподіяння позивачу збитків внаслідок несвоєчасного засвідчення електронним підписом видаткових накладних на поставку товару.
Судова колегія зазначає, що юридична особа самостійно, на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, укладає господарські договори та відповідає за наслідки їх невиконання. Позивач і відповідач є суб`єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики. 
Отже, несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за договором несе негативний вплив на діяльність підприємства позивача. 
Інших підстав для застосування приписів статті 233 Господарського кодексу України, зокрема відомостей про майновий стан відповідача, в апеляційній скарзі не наведено. Крім того, відповідач не довів, що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі, а також те, що існують будь-які інші обґрунтовані обставини, які обумовлюють необхідність втручання суду щодо розміру встановленої відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання. 

Щодо тверджень апелянта про наявність форс-мажорних обставин, які обумовлені важкою ситуацією в м. Харкові, де розташовано ПАТ "Завод Фрунзе", зокрема, постійними авіаобстрілами, відключенням світла, що об`єктивно впливають на господарську діяльність та фінансову спроможність підприємства, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно з частиною 4 статті 219 Господарського кодексу України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.
Відповідно до частин 1, 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
В пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.
Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності.
Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (схожий висновок викладено в пункті 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).
Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).
Колегія суддів зауважує, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними. В тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.
Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати України” шляхом видачі сертифіката.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.
Таким чином, ознаками форс-мажорних обставин є: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.
13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.
Відповідно до ст. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. 
Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. А обставини, які виникли у зв`язку з війною, мають безпосередньо впливати на неможливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання зобов`язання та військовими діями.
Тож сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події “форс-мажору”: подія (форс-мажорна обставина); непередбачуваність обставин; причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; неможливість виконання і альтернативного виконання.
Вказаних висновків дотримується колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, у постанові від 04.10.2022 у справі №927/25/21. 
Крім того, необхідно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин. Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти наявність вказаних обставин та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору (правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).
В той же час, відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання зобов`язань за договором.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, на адресу позивача не направлялось жодного повідомлення (листа, заяви), а також не отримано відповідного сертифіката Торгово-промислової палати, який би засвідчував неможливість виконання зобов`язань за умовами договору.
З огляду на вищевикладене, посилання відповідача на об`єктивні та непереборні обставини відхиляються судом.
Враховуючи, що належних доказів на підтвердження того, що порушення умов договору сталося не з вини або внаслідок обставин непереборної сили відповідача матеріали справи не містять, так як і відсутні докази вчинення відповідачем усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, зважаючи на необхідність дотримання балансу інтересів обох сторін правовідносин, а також відсутність доведених відповідачем в установленому порядку підстав для зменшення розміру неустойки, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 06.01.2025 у справі №922/2931/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 06.01.2025 у справі №922/2931/24 залишити без змін.
Повна постанова складена 13.03.2025.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко  

Суддя                                                                                           П.В. Тихий