Справа № 465/7552/24                                 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г. П. 
Провадження № 33/811/109/25                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        31 січня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Шпунта М.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шпунта Мар`яна Богдановича на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

встановив:

       вищенаведеною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605 гривень 60 копійок судового збору.
       Згідно з постановою судді, 18.09.2024 року близько 15:30 год., за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме виражався нецензурною лайкою, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.
       Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Шпунт М.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову суду, а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення.
       Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 12.12.2024 (в день постановлення) ОСОБА_3 та його захиснику не було видано копії оскаржуваної постанови та не оголошено її повного тексту. 17.12.2024 року ОСОБА_3 видано копію оскаржуваної постанови, саме з цієї дати апелянт отримав об`єктивну можливість ознайомитись із її змістом і мотивами.
       В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана постанова незаконна, необґрунтована та незаконна.
       Звертає увагу на те, що жодних погроз будь-якого характеру не висловлював, нецензурну лексику не вживав, не лаявся.
       Зазначає, що протокол складено без врахування вимог закону, не конкретизовано у чому полягало психологічне насильство та яка шкода заподіяна чи могла бути заподіяна.
       Крім цього, судом не встановлено та не здобуто доказів жодної нецензурної лайки в сторону потерпілої та в чому вона полягала.
       Вказує, що суд першої інстанції самостійно доповнив протокол тим, що психологічне насильство полягало у тому, що ОСОБА_4 кричав на потерпілу.
       Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 вважає все написане у цій справі колишньою дружиною відвертою брехнею, особистою неприязню до нього, реакцією на подану ним позовну заяву про поділ квартири та маніпуляцією.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлена.         
Заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Шпунта М.Б., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що пропущений на оскарження судового рішення строк необхідно поновити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення із наступних підстав.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
За нормами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року з наступними змінами визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачено наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.
Тобто, за змістом закону слідує, що вчинення особою дій, передбачених даною статтею, тягнуть за собою завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю особи, у відношенні якої вчинені дії, тобто настання певних наслідків.
Суд першої інстанції дослідивши матеріали провадження, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №022111 від 23.09.2024 року, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , дійшов обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.
Доводи, стосовно того, що матеріали справи не містять належних доказів домашнього насильства судом оцінюються критично, оскільки подія правопорушення описана в письмових поясненнях потерпілої, а також в протоколі про адміністративне правопорушення, що складено працівниками поліції, дії яких у визначеному законом порядку ОСОБА_1 не оскаржував. 
Будь-яких інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скаржником не наведено.
Апеляційний суд погоджується із висновком судді першої інстанції про те, що що в діях ОСОБА_1 є склад вказаного вище адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 , вчинив домашнє (психологічне та фізичне) насильство до потерпілої ОСОБА_2 , а саме виражався нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_2 , кричав на неї, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №022111 від 23.09.2024 року, поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які узгоджуються між собою та є послідовними.
Крім цього, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги висновок за результатами з використанням поліграфа від 26.11.2024 року, наданий захисником ОСОБА_1 - адвокатом Шпунтом М.Б., оскільки такий висновок складений спеціалістом-поліграфологом, він не є висновком експерта, та складений особою, яка відсутня у Реєстрі атестованих судових експертів, а тому такий висновок є недопустимим доказом.
Позиція ОСОБА_1 , щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП.
Суд першої інстанції, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, на підставі наявних доказів, обґрунтовано прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 252 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є законною та обґрунтованою.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги захисника – адвоката Шпунта М.Б. відсутні, а тому апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення, а постанову Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 – без змін.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити захиснику – адвокату Шпунту Мар`яну Богдановичу строк апеляційного оскарження постанови судді Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року.                
Постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шпунта Мар`яна Богдановича – без задоволення. 
       Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          М.Ф.Романюк