ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року	  м. Одеса	Справа № 915/565/23	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
         суддів: Колоколова С.І.,
                                                         Принцевської Н.М.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Кудактіна О.І., за довіреністю; 
від відповідача-1: не з`явився; 
від відповідача-2: не з`явився; 
від відповідача-3: не з`явися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк”
на рішення Господарського суду Миколаївської області
від 27 вересня 2023 року (повний текст складено 27.09.2023)
у справі № 915/565/23
за позовом: Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк”
до відповідача - 1: Товариства з обмеженою відповідальністю “АЗС “Статус” 
відповідача – 2: ОСОБА_1 
відповідача – 3: Товариства з обмеженою відповідальністю “АЗС “Статус-Ойл” 
про: стягнення заборгованості за Договором відновлюваної кредитної лінії та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

суддя суду першої інстанції: Ткаченко О.В.,
місце винесення рішення: м. Миколаїв, вулиця Фалєєвська, 14, Господарський суд Миколаївської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 26.02.2024, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство (АТ) “Державний ощадний банк України” в особі філії – Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк” (далі також – позивач, АТ «Ощадбанк», Банк) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до: Товариства з обмеженою відповідальністю  (ТОВ) “АЗС “Статус” (далі також – відповідач-1), ОСОБА_1 (далі також – відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) “АЗС “Статус-Ойл” (далі також – відповідач-3) про:
- стягнення в солідарному порядку з ТОВ “АЗС “Статус” та фізичної особи ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за Договором кредитної лінії № 112.10-25-75/2020 від 08.10.2020 в розмірі 553 007,88 грн., яка складається з: простроченого боргу по кредиту – 460 000,00 грн., строкових процентах по кредиту – 3 906,85 грн., прострочених процентах по кредиту – 71 300,01 грн., строкової комісії – 126,03 грн., простроченої комісії – 2 299,98 грн., 3% річних по простроченому основному боргу – 1 928,22 грн., 3% річних по прострочених процентах - 6,47 грн., 3% річних по прострочених комісіях – 0,30 грн., інфляційні втрати від прострочення основного боргу – 13 340, 00 грн., інфляційні втрати від прострочення відсотків – 96,89 грн., інфляційні втрати від прострочення комісії – 3, 3 грн.;
- стягнення в солідарному порядку з ТОВ “АЗС “Статус”, ТОВ АЗС “Статус-Ойл”  на користь Банку заборгованості за Договором кредитної лінії №112.10-25-75/2020 від 08.10.2020 в розмірі 553 007,88 грн., яка складається з простроченого боргу по кредиту – 460 000,00 грн., строкових процентах по кредиту – 3 906,85 грн., прострочених процентах по кредиту – 71 300,01 грн., строкової комісії – 126,03 грн., простроченої комісії – 2 299,98 грн., 3% річних по простроченому основному боргу – 1 928 22 грн., 3% річних по прострочених процентах - 6 47 грн., 3% річних по прострочених комісіях – 0,30 грн., інфляційні втрати від прострочення основного боргу – 13 340,00 грн., інфляційні втрати від прострочення відсотків – 96,89 грн., інфляційні втрати від прострочення комісії – 3,13 грн.;
- в рахунок погашення заборгованості за Договором кредитної лінії №112.10-25-75/2020 від 08.10.2020, укладеного між Банком та ТОВ “АЗС “Статус”, звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 55,6 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м, під АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ТОВ “АЗС “Статус”, шляхом продажу на прилюдних (електронних) торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, що реально склалась на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
- стягнути в рівних частках з ТОВ “АЗС «Статус», фізичної особи ОСОБА_1 та ТОВ “АЗС “Статус-Ойл” на користь позивача суму судового збору в розмірі 8 295,12 грн. (по 2 765,04 грн. з кожного).
Позовна заява мотивована тим, що між Банком та ТОВ “АЗС «Статус» укладено Кредитний договір, на виконання якого Банком надано кредитні кошти позичальнику. ТОВ “АЗС «Статус» зобов`язувалось протягом дії Кредитного договору сплачувати проценти та комісії за користування коштами та повернути суму кредиту у визначений у договорі строк, а саме: 06.10.2023. У зв`язку із невиконанням ТОВ “АЗС «Статус» умов Кредитного договору, у позичальника виникла заборгованість, яка на теперішній час не погашається та станом на 21.01.2023 становить 553  007,88 грн.
Разом з тим, між Банком, ОСОБА_1 та ТОВ “АЗС “Статус-Ойл” 08.10.2020 було укладено  Договори поруки №1 та №2 відповідно, згідно з умовами яких поручителі зобов`язались перед Банком відповідати солідарно з боржником - ТОВ “АЗС «Статус» за виконання в повному обсязі спірного Кредитного договору. Також між Банком та ТОВ “АЗС «Статус» був укладений іпотечний договір від 08.10.2020 №822, відповідно до якого, в забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором іпотекодавцем було передано в іпотеку трикімнатну квартиру загальною площею 55,6 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м, під АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить ТОВ “АЗС «Статус» на праві власності.
У зв`язку із порушенням ТОВ “АЗС «Статус» умов Кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, сплати нарахованих відсотків та комісії, позивач направив боржнику та поручителям вимогу про усунення порушення та виконання умов Кредитного договору. З огляду на те, що вимогу виконано не було, Банк звернувся із даним позовом до господарського суду з проханням про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, у визначених Банком сумах, а також, з посиланням на те, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником умов Кредитного договору, Банк має право задовольнити забезпечені договором іпотеки вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу в сумі 553 007,88 грн.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2023 у справі №915/565/23 (суддя Ткаченко О.В.) позов Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії – Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк” задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “АЗС “Статус, громадянки ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю “АЗС “Статус-Ойл” на користь Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії – Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк”, у солідарному порядку грошові кошти у загальній сумі 553 007,88 грн, а також суму судового збору з оплати позовної заяви судовим збором у розмірі 8 295,12 грн.
За висновком суду першої інстанції, наявність кредитної заборгованості ТОВ “АЗС “Статус, яка підтверджена матеріалами справи, має наслідком виникнення права у Банку на задоволення своїх вимог, в тому числі за рахунок іпотечного майна. При цьому, враховуючи укладені договори поруки, погашення кредитної заборгованості має бути здійснено також солідарними відповідачами.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 15.07.2024 АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2023 року у справі №915/565/23 та задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Банк посилається на неповноту оскаржуваного судового рішення та зазначає, що останнє ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було взагалі вирішено питання щодо позовної вимоги Банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.
Разом з тим, у рішенні Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2023 у справі №915/565/23 вказано, що позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задоволені, та зазначено наступне: «розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне».
Звертаючи увагу на те, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, апелянт вказує, що він звертався до Господарського суду Миколаївської області щодо ухвалення відповідного додаткового рішення у справі №915/565/23, однак, ухвалою місцевого господарського суду від 02.07.2024 у даній справі Банку було відмовлено в ухваленні додаткового рішення у справі №915/565/23 з посиланням на відсутність правових підстав для прийняття додаткового рішення у даній справі, оскільки у  спірному випадку позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки взагалі не розглядалась, докази на підтвердження / спростування вказаної вимоги не досліджувались, а додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. 
Враховуючи вказане та посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21, апелянт вважає, що неповнота судового рішення може бути усунута тільки шляхом його перегляду в апеляційному порядку.
Крім того, апелянт зауважує, що Банком були укладені окремі договори поруки: Договір поруки №1 з поручителем ОСОБА_1 та Договір поруки №2 з поручителем ТОВ «АЗС «Статус-Ойл», у зв`язку з чим позовні вимоги Банку є окремими до кожного з солідарного відповідача.
Банк звертає увагу на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13.03.2018 у справі №415/2542/15-ц, відповідно до якого норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого.
З огляду на вищевикладене, АТ «Ощадбанк» вважає, що стягнення кредитної заборгованості у солідарному порядку з ТОВ «АЗС «Статус», громадянки ОСОБА_1 та ТОВ «АЗС «Статус-Ойл» суперечить нормам матеріального права, оскільки встановлює солідарний обов`язок поручителів між собою.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 поновлено апелянту процесуальний строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ “Державний ощадний банк України” в особі  філії - Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2023 у справі № 915/565/23; розгляд справи призначено на 06.11.2024 о 12:00 год.; встановлено учасникам справи строк на подання відзиву на апеляційну скаргу. Крім того, вказаною ухвалою продовжено розгляд апеляційної скарги Банку на розумний строк.
Жодний з відповідачів своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, однак, у відповідності до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, це не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.10.2024 задоволено заяву представника АТ «Ощадбанк» – адвоката Кудактіної Олександри Ігорівни про надання їй можливість брати участь у розгляді справи №915/565/23 поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів – через систему відеоконференцзв`язку “EasyCon”. Вирішено здійснювати розгляд даної справи в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 06.11.2024 відкладено розгляд справи №915/565/23 на 12.12.2024 о 11:30 год, у зв`язку з неявкою у судове засідання відповідачів.
Однак, вказане судове засідання не відбулось, у зв`язку із замінуванням будівлі суду, про що складено відповідну довідку судового засідання та зазначено в ухвалі суду апеляційної інстанції від 12.12.2024. Також вказаною ухвалою повідомлено учасників справи №915/565/23 про те, що наступне судове засідання відбудеться 29.01.2025 о 10:30 год. 
29.01.2025 судове засідання не відбулось, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю  судді-члена колегії Колоколова С.І., про що складено відповідну довідку судового засідання.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 учасників справи №915/565/23 повідомлено про те, що розгляд апеляційної скарги АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк” відбудеться 26.02.2025 об 11:30 год. в режимі відеоконференції.
Ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про дати розгляду справи №915/565/23 направлялись судом на офіційні поштові адреси відповідачів, а також для додаткового повідомлення – на електронну адресу ТОВ "АЗС "СТАТУС" та шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті  Південно-західного апеляційного господарського суду на веб-порталі  «Судова влада України», про що свідчать наявні у матеріалах справи докази.
У судове засідання 26.02.2025 з`явився представник Банку, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.
Представники відповідачів у вказане судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Судова колегія зазначає, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.
Враховуючи те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.
26.02.2025 у судовому засіданні, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників учасників справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, 08.10.2020 між Акціонерним товариством “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління Акціонерного товариства “Ощадбанк” (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю “АЗС “Статус” (позичальник) було укладено Договір кредитної лінії №112.10-25-75/2020 (надалі – Кредитний договір).
Відповідно до умов п. 2.1 Кредитного договору, Банк надає позичальнику на умовах цього Договору кредит, а позичальник зобов`язується отримати, використовувати та повернути в передбачені цим Договором строки, кредит та сплатити проценти за користування останнім, комісійні винагороди та інші платежі в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Згідно з п.п. 2.2, 2.3, 2.3.1 Кредитного договору, кредит надається у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення – не пізніше 06 жовтня 2023; сума максимального ліміту користування - 460 000,00 грн; валюта кредиту – гривна.
Пунктом  2.3.2 Кредитного договору погоджено збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з такими графіками:
з 08.10.2020 по 31.07.2023 – 460 000,00 грн, 
з 01.08.2023 по 06.10.2023 – 230 000,00 грн.
Позичальник зобов`язався здійснити погашення основної суми боргу за кожним траншем у повному обсязі в строк до 31 грудня кожного року, в період дії цього договору (п. 2.3.3 Кредитного договору).
За положеннями п. 2.7 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Банку проценти, а саме: 15,50% річних. 
Приписами пп. 2.7.6 Кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються щомісячно методом факт/факт на основну суму боргу та за строк фактичного користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту включно, та до повного погашення основної суми боргу за цим Договором.
Порядок сплати процентів, що нараховані за період з дня видачі Кредиту (траншу) або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по день погашення Позичальником Кредиту (траншу) проценти (з урахуванням пп.2.7.8 цього Договору) сплачуються Позичальником не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а в разі розірвання цього Договору або настання остаточного терміну повернення Кредиту- одночасно з погашенням всієї Основної суми боргу або в інший строк, визначений цим Договором. Перший раз Позичальник сплачує проценти не пізніше 10.11.2020 (пп. 2.7.7 Кредитного договору).
Відповідно до пп. 2.10.1 Кредитного договору за надання кредиту сплата комісійної винагороди здійснюється в розмірі 0,5% від суми максимального ліміту кредитування в день укладення цього договору.
За обслуговування кредиту сплата комісійної винагороди становить 0,5% річних від основної суми боргу станом на останнє число звітного місяця щомісячно непізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. В разі настання остаточного терміну повернення кредиту – одночасно з погашенням всієї основної суми боргу (пп. 2.10.2 Кредитного договору).
За резервування коштів на невикористану частину кредиту сплата комісійної винагороди становить 1% річних від суми невикористаної частини кредиту щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним (пп.2.10.3 Кредитного договору).
Пунктами 2.5.1 та 2.5 2 Кредитного договору передбачено укладення договорів поруки та іпотеки нерухомості.
Відкликання Банком Кредиту з підстав, визначених пп. 3.3.1. Кредитного договору здійснюється шляхом направлення позичальнику в порядку, визначеному п. 10.4. Договору, вимоги про відкликання Кредиту (пп. 3.3.2. Кредитного договору).
Згідно п. 10.4 Кредитного договору, Сторони за взаємною згодою встановили, що будь-які повідомлення, вимоги, згоди та інший обмін інформацією, що направляються Сторонами одна одній, повинні бути здійснені у письмовій формі. Такі повідомлення вважаються направленими належним чином, якщо вони доставлені адресату кур`єром або відправлені цінним листом (із описом вкладення)/рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною у статті 11 цього Договору (якщо інша адреса не повідомлена однією Стороною іншій Стороні відповідно до умов цього Договору), або отримані однією Стороною від іншої Сторони особисто під розпис, крім випадків, коли інший спосіб відправлення повідомлень прямо передбачений умовами цього Договору. Датою направлення таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку відправника.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за спірним Кредитним договором між Банком, позичальником та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №1 від 08.10.2020, за яким поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язався перед Банком відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору (п. 2.1 Договору поруки № 1).
Крім того, аналогічний договір поруки №2 від 08.10.2020 був укладений між Банком, позивальником та ТОВ “АЗС “Статус-Ойл”, пункт 2.1 якого викладений в редакції Договору поруки №1.
Відповідно до п. 4.2.1 Договорів поруки, незалежно від зміни фінансового стану безумовно та безвідклично на умовах, визначених цим Договором, поручитель зобов`язаний виконати в повному обсязі зобов`язання за Кредитним договором та за Договором поруки.
Пунктом 4.2.7 Договорів поруки передбачено обов`язок поручителя здійснити виконання порушеного зобов`язання протягом 10 (десяти) календарних днів з дати направлення Вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному у Вимозі.
За положеннями розділу 5 Договорів поруки, поручитель засвідчує, що йому відомі всі умови як Кредитного договору, так і Договору поруки; підтверджує, що поручителю відомі всі випадки, при настанні яких у кредитора виникає право на вимогу дострокового повернення кредиту; обізнаність того, що у разі порушення боржником зобов`язань, передбачених Кредитним договором, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник.
Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором від 08.10.2020 №112.10-25-75/2020 між Банком (Іпотекодержатель) та ТОВ «АЗС «Статус» (Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки нерухомого майна, зареєстрованого за №822, відповідно до умов якого Іпотекодавець в забезпечення повного і належного виконання зобов`язань за Кредитним договором від 08.10.2020 №112.10-25-75/2020, який укладено між Іпотекодержателем як кредитором та ТОВ «АЗС «Статус» як позичальником, передає Іпотекодержателю в іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 55,6 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м, під АДРЕСА_1 (розділ 1 та преамбула Договору іпотеки).
Відповідно до договору іпотеки, за рахунок предмету іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати за Кредитним договором, шляхом отримання грошових коштів внаслідок реалізації предмету іпотеки; на предмет іпотеки може бути звернено стягнення і предмет застави може бути реалізовано для задоволення вимог Іпотекодержателя.
На виконання умов Кредитного договору, Банком здійснено безготівкове перерахування кредитних коштів у сумі 460  000,00 грн. на рахунок ТОВ «АЗС «Статус», про що свідчать банківські виписки по рахункам відповідача-1 (т. 1 а.с. 14-15).
Однак, як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, в порушення умов Кредитного договору та вказаного вище графіку повернення заборгованості, починаючи з січня 2022 позичальником допущено прострочення платежу по поверненню основного боргу, а з 04.01.2022 - прострочення платежів по сплаті процентів.
Тому 10.10.2022 Банк надіслав на адресу позичальника вимогу №112.20-11/32394/2022-14/вих про сплату заборгованості в загальному розмірі 530 426,90 гривень протягом 10 днів з дати отримання цього листа. Направлення даної вимоги підтверджується наявними у матеріалах справи доказами щодо рекомендованого поштового відправлення №5402806947090.
Враховуючи, що ТОВ «АЗС «Статус» не виконував зобов`язань за Кредитним договором, керуючись п.3.2.7, 4.2.7 Договорів поруки, Банк 10.10.2022 листами за №112.20-11/32392/2022-14/вих. та №112,20-11/32394/2022-14/вих, направив поручителям - відповідачу-2 та відповідачу-3 аналогічні вимоги про усунення порушень та сплату всієї суми заборгованості, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення із трек-кодом Укрпошти №5402806947104 та № 5402806947090 відповідно.
Однак, зазначені Вимоги залишились з боку відповідачів без задоволення та будь-якого реагування.
Вказані обставини, стали підставою для звернення Банку до господарського суду із відповідним позовом. При цьому, звертаючись до суду 14.04.2023, позивач виходив з того, що станом на 21.01.2023 заборгованість позичальника та поручителів становить 553 007,88 грн, в тому числі:
- прострочена заборгованість за основним боргом – 460 000,00 грн,
- строкові проценти за користування кредитом – 3 906,85 грн,
- прострочені проценти за користування кредитом – 71 300,01 грн,
- строкова комісія – 126,03 грн,
- прострочена комісія – 2 299,98 грн.
Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.01.2022 по 21.01.2023, а саме: 
- 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу – 1 928,22 грн,
- 3% річних за несвоєчасне погашення процентів – 6,47 грн,
- 3% річних за несвоєчасне погашення комісії – 0,30 грн,
- інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу – 13 340,00 грн,
- інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів – 96,89 грн,
- інфляційні втрати за несвоєчасне погашення комісії – 3.13 грн.
Підставою для визначення суми зобов`язання (включаючи основну суму боргу, суми нарахованих процентів, комісійні винагороди та інші платежі) є виписки з рахунків, відкритих у Банку для обліку заборгованості Позичальника за цим Договором, (п.3.4.1 Договору).
Водночас, також посилаючись на залишення відповідачами вимоги про усунення порушень за Кредитним договором без задоволення, Банк заявляє вимогу про звернення стягнення на іпотечне майно.
Проаналізувавши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Як зазначалось вище, виходячи з доводів апеляційної скарги позивача, незгода останнього з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції зводиться до наступного:
- відсутність у рішенні суду першої інстанції розгляду позовної вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно, що свідчить про неповноту судового рішення;
- помилкове об`єднання судом першої інстанції відповідальності солідарних відповідачів за різними договорами поруки.
При цьому, апелянт жодним чином не оспорює рішення суду першої інстанції в іншій частині, а тому, у відповідності до положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія переглядає рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2023 у справі № 915/565/23 лише у межах апеляційних доводів.
Щодо апеляційних аргументів про об`єднання судом першої інстанції відповідальності солідарних відповідачів за різними договорами поруки.
Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя.
За своєю юридичною природою порука є договірним зобов`язанням, адже виникає на підставі договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає кілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є. Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).
Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.
Схожа правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 у справі № 415/2542/15-ц, а також аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 01.03.2017 у справі №6-923цс16, у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №905/2475/15, від 24.01.2018 у справі №907/425/16.
Апеляційний суд зауважує, що наведене також встановлено пунктом 4.1.4. Постанови Пленуму ВГСУ від 24.11.2014 № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», яким зазначено, що: «Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (частина 3 статті 554 Цивільного кодексу України). Ця норма не може бути застосована до правовідносин, що виникли з декількох договорів поруки, оскільки поручителі не несуть солідарної відповідальності один перед одним, якщо інше не передбачено договором, і таку поруку не можна вважати їхньою спільною. Таким чином, порука кількох осіб може бути визначена як спільна у разі укладення договору поруки декількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише у такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).»
Як зазначалось вище, виконання зобов`язань за Кредитним договором було забезпечено декількома договорами поруки від 08.10.2020: порукою ОСОБА_1 , згідно Договору поруки №1 та порукою ТОВ “АЗС “Статус-Ойл”, згідно Договору поруки №2.
Вказані Договори поруки не містять умов щодо солідарної відповідальності поручителів один перед одним.
У зв`язку з цим, в позовній заяві Банком було викладено відповідні позовні вимоги як окремі, а саме:
- стягнути в солідарному порядку з ТОВ “АЗС “Статус”, фізичної особи ОСОБА_1 на користь АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії  Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк” заборгованість за Договором кредитної лінії №112.10-25-75/2020 від 08.10.2020 в розмірі 553 007,88 грн. 
- стягнути в солідарному порядку з ТОВ “АЗС “Статус”, ТОВ АЗС “Статус-Ойл” на користь АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії  Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк” заборгованість за Договором кредитної лінії №112.10-25-75/2020 від 08.10.2020 в розмірі 553 007,88 грн.
Проте, місцевий господарський суд, задовольняючи вищевказані вимоги Банку, виклав резолютивну частину оскаржуваного рішення, зокрема, наступним чином: Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “АЗС “Статус, громадянки ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю “АЗС “Статус-Ойл” на користь АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії – Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк”, у солідарному порядку грошові кошти у загальній сумі 553 007,88 грн.
Отже, зазначений висновок суду першої інстанції встановлює солідарну відповідальність поручителів один перед одним, що свідчить про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права.
Щодо доводів апелянта про неповноту судового рішення у даній справі.
Як зазначалось вище, при зверненні до суду Банком у позові заявлено три вимоги.
Так, крім вимог про стягнення грошової заборгованості за Кредитним договором №112.10-25-75/2020 від 08.10.2020 в розмірі 553 007,88 грн, позивач ще заявляв вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру, загальною площею 55,6 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м, під №139, яка знаходиться у будинку 54 по проспекту Миру у м. Миколаєві Миколаївської області, яка належить на праві власності ТОВ “АЗС “Статус”, шляхом продажу на прилюдних (електронних) торгах у межах процедури виконавчого провадження, в рахунок погашення заборгованості за Договором кредитної лінії №112.10-25-75/2020 від 08.10.2020.
Однак, досліджуючи мотивувальну частину оскаржуваного рішення суду першої інстанції, судова колегія вказує, що місцевим господарським судом взагалі не розглядалась позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, не досліджувались докази на підтвердження / спростування вказаної вимоги. Зі змісту рішення суду від 27.09.2023 вбачається, що останнім не досліджувались правовідносини, які виникли на підставі договору іпотеки, не досліджувались докази на їх підтвердження, взагалі не надавалась правова оцінка доказам та обставинам справи щодо наявності / відсутності правових підстав для  звернення стягнення на предмет іпотеки.
Таким чином, судова колегія вказує, що матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення свідчать про те, що вимога Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки судом першої інстанції не розглянута, доводи такої вимоги не враховані при прийнятті оскаржуваного рішення, що призвело до порушення норм процесуального права та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. З огляду на те, що суд першої інстанції не розглянув вказану позовну вимогу, ним було порушено також норми матеріального права.
З цього приводу судова колегія вказує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення,якщо, зокрема, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Колегія суддів зазначає, що у розумінні вимог ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, додаткове судове рішення - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове судове рішення ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.
Проте, як зазначалось вище, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2024, в порушення вищезазначених положень законодавства, позивачу було відмовлено в ухваленні відповідного додаткового рішення у справі №915/565/23, з посиланням на відсутність правових підстав для прийняття додаткового рішення у даній справі, оскільки у спірному випадку позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки взагалі не розглядалась.
Отже, оскільки суд першої інстанції висловив свою позицію стосовно вимог позивача щодо усунення неповноти судового рішення шляхом винесення додаткового рішення у даній справі, апеляційна колегія погоджується з позицією апелянта про те, що у даному випадку неповнота оскаржуваного судового рішення може бути усунута тільки шляхом розгляду апеляційним судом вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно.
При цьому, колегією суддів враховується, що згідно з ч. 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Однак, у цьому спірному випадку, у контексті вищенаведеної підстави апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що в даній статті фактично прямо йдеться про первісне заявлення саме в суді апеляційної інстанції нових позовних вимог та підстав позову. Разом з тим, в даному випадку суд апеляційної інстанції має розглянути заявлені в апеляційній скарзі доводи позивача щодо необґрунтованого не розгляду судом одної вимоги позивача, поданої (наведеної) ним в позовній заяві саме в суді першої інстанції. 
Схожа за змістом позиція викладена Верховним Судом  у постанові від 19.06.2019 при розгляді справи №917/2101/17.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки місцевим господарським судом по суті не вирішувались, проте були позовною вимогою Банку при зверненні останнього до місцевого господарського суду; зважаючи на те, що Господарським судом Миколаївської області позивачу було відмовлено у винесенні додаткового рішення відносно розгляду позовної вимоги, яка не була розглянута судом при основному розгляді по суті справи №915/565/23, Південно-західний апеляційний господарський суд здійсню розгляд позовної вимоги АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії – Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк” щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить на праві власності ТОВ “АЗС “Статус”, в рахунок погашення заборгованості за Договором кредитної лінії №112.10-25-75/2020 від 08.10.2020, укладеного між Банком та ТОВ “АЗС “Статус”, шляхом його продажу на прилюдних (електронних) торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, що реально склалась на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.
У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
За положеннями ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», як кредитні в цій статті розглядаються операції, зазначені в п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону, а саме: розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1).
Частина 2 ст. 10561 Цивільного кодексу України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання крім передбачених законом випадків.
Аналогічні положення закріплені у ст. 525 Цивільного кодексу України.
Приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»). Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до ст. 11 вищевказаного Закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.
Положеннями ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 1 вказаної статті).
Згідно з ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись, зокрема, за рішенням суду.
Приписами ст. 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.
Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Матеріали даної справи свідчать, що 08.10.2020 між АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління Акціонерного товариства “Ощадбанк” (кредитор) та ТОВ “АЗС “Статус” (позичальник) було укладено Кредитний договір №112.10-25-75/2020, за умовами якого Банк відкрив ТОВ “АЗС “Статус” кредитну лінію у сумі 460 000,00 грн. Вказана сума має бути повернена позичальником не пізніше 06.10.2023.
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між Банком (надалі - Іпотекодержатель) та ТОВ «АЗС «Статус» (Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №822, згідно з яким, Іпотекодавцем було передано в іпотеку Банку нерухоме майно – трикімнатну квартиру, загальною площею 55,6 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м, під №139, яка знаходиться у будинку 54 по проспекту Миру у м. Миколаєві Миколаївської області (далі - Предмет іпотеки).
У відповідності до п. 11.1 Договору іпотеки, він вважається укладеним з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за Кредитним договором у повному обсязі.
Згідно п. 4.1. Договору іпотеки, право власності ТОВ «АЗС «Статус» на Предмет іпотеки підтверджується: Рішенням №1/2020 Учасника ТОВ «АЗС «Статус» від 26.02.2020, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. та зареєстрованим у реєстрі за номером 670; актом прийому-передачі майна від 26.02.2020, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. та зареєстрованим у реєстрі за номером 673, 674; дублікатом Договору купівлі-продажу від 09.06.2004, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М. та зареєстрованим у реєстрі за номером 2196; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №227097379 від 07.10.2020, виданим Радсадівською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_2 . Право власності на вказане майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. за номером запису про право власності: 35801100, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2046978748101, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №227097379 від 07.10.2020 (т. 1 а.с. 67 зв.стор.-68).
У відповідності до п. 1.5. Договору іпотеки, вартість Предмета іпотеки становить 632  500,00 грн.
Згідно з п. 3.1.4. Договору іпотеки, у випадку, зокрема, невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язання та/або обов`язків за цім Договором, а також з інших випадках, передбачених цим Договором, Законодавством, Кредитним договором, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі; витрати, пов`язанні з невиконанням або неналежним виконанням Іпотекодавцем умов Кредитного договору та/або цього Договору, а також витрати Іпотекодержателя, пов`язані з пред`явленням вимоги за Кредитним договором та зі зверненням стягнення на Предмет іпотеки за цим Договором (в тому числі виграти, пов`язані з реалізацією Предмета іпотеки та вартість послуг незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності), а також витрати на утримання і збереження Предмета іпотеки.
Відповідно до п. 3.1.16. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право надіслати Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушених зобов`язань за Кредитним договором та/або цим Договором, з попередженням про звернення стягнення на Предмет іпотеки, та у порядку, передбаченому цім Договором та Законодавством, звернути стягнення на Предмет іпотеки, якщо протягом тридцятиденного строку вказана письмова вимога залишена без задоволення або задоволена не в повному обсязі.
За умовами п. 4.1. Договору іпотеки право іпотеки виникає у Іпотекодержателя на умовах та в порядку, визначеному законодавством. 
У випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, та/або у випадках невиконання Іпотекодавцем обов`язків за цим Договором, а також у інших випадках, передбачених цім Договором та/або Законодавством, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором (п. 4.2. Договору іпотеки).
Крім того п. 6.1. Договору іпотеки встановлено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадках, передбачених цим Договором та Законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов зобов`язання (повністю або частково), у тому числі у випадку одноразового прострочення будь-якого зобов`язання, що складає зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених Кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій/запевнень або будь-який документ, надані lпотекодавцем у відповідності з цим Договором, виявляться (стануть) недійсними.
При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту Договору випадків Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та Позичальнику письмову вимогу про усунення порушення зобовязання та/або зобов`язань. передбачених цим Договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом зазначеного тридцятиденного строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання або вчинення виконавчого напису відповідно до умов цього Договору.
Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту Договору 30-денний (тридцятиденний) строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається Іпотекодержателю відділенням поштового зв`язку при відправленні Іпотекодавцю та Позичальнику листа з вимогою про усунення порушення зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі Іпотекодавцем та Позичальником при отримані представником Іпотекодавця та Позичальника зазначеного листа особисто.
Відповідно до п. 6.2. Договору іпотеки звернення стягнення на Предмет іпотеки та його реалізація здійснюється за вибором Іпотекодержателя: за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.
За положеннями п. 5.1.8. Договору іпотеки, його умови є зрозумілими для Іпотекодавця, відповідають інтересам останнього, є розумними та справедливими.
У відповідності до п. 11.1. Договору іпотеки, він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язань за Кредитним договором у повному обсязі.
Згаданий Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками Банку та ТОВ «АЗС «Статус».
Як встановлено судом, ТОВ “АЗС “Статус” систематично порушуються умови Кредитного договору №112.10-25-75/2020. Так, несвоєчасне виконання зобов`язань щодо сплати платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, комісії) протягом строку дії Кредитного договору призвело до виникнення простроченої заборгованості по основній сумі кредиту, відсоткам та комісії, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою у даній справі  про стягнення заборгованості за Кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Враховуючи факт регулярного невиконання позичальником зобов`язань по погашенню заборгованості, позивачем, у відповідності до вимог пп. 3.3.1. та 10.4. Кредитного договору, було направлено 21.10.2022 вимогу про дострокове повернення Кредиту - позичальнику (вих №112.20-11/32392/2022-14/ВИХ від 10.10.2022) та вимоги про виконання порушеного зобов`язання за Кредитним договором - поручителям (вих №112.20-11/32394/2022-14/ВИХ і вих №112.20-11/32395/2022-14/ВИХ від 10.10.2022), факт направлення яких підтверджується копіями опису вкладень у поштове відправлення (т. 1 а.с. 79-87).
Серед іншого, в даних листах, Банк повідомляв про розмір простроченої заборгованості та встановлював строк для погашення заборгованості. 
Також на виконання умов іпотечного договору та керуючись вимогами чинного законодавства, в листі за вих №112.20-11/32392/2022-14/ВИХ від 10.10.2022 Банк вказав Іпотекодавцю про можливе звернення стягнення на Предмет іпотеки, у разі незадоволення вимог позивача.
Проте, протягом встановленого строку вищевказані листи Банку залишилися без виконання, порушення умов Кредитного договору позичальником та/або поручителями усунуті не були.
Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено, що вони здійснені арифметично та методологічно правильно, у зв`язку з чим станом на 21.01.2023 заборгованість позичальника та поручителів за основним боргом становить 460 000,00 грн; строкові проценти за користування кредитом – 3 906,85 грн, прострочені проценти за користування кредитом – 71 300,01 грн, строкова комісія – 126,03 грн, прострочена комісія – 2 299,98 грн.
Крім того, 3% річних та інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості складають: 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу – 1 928,22 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів – 6,47 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення комісії – 0,30 грн; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу – 13 340,00 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів – 96,89 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення комісії – 3.13 грн.
Зважаючи на вищевказане, та беручи до уваги те, що зобов`язання за Кредитним договором позичальником не виконані, зобов`язання за Договорами поруки поручителями не виконані, з огляду на положення Закону України «Про іпотеку», судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги Банку щодо звернення стягнення на Предмет іпотеки (в рахунок погашення заборгованості за Договором кредитної лінії №112.10-25-75/2020 від 08.10.2020) шляхом продажу на прилюдних (електронних) торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, що реально склалась на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При цьому, судова колегія вказує, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже, таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням.
Вищевказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №361/7543/17 від 19.05.2020.
Згідно з ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи.
За частиною 1 п. 2 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2023 у справі №915/565/23 не відповідає вказаним вище вимогам ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з неповнотою судового рішення та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі та задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ “Ощадбанк”.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (постанови Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16, від 17.05.2023 у справі №522/5582/16-ц, від 17.08.2022 у справі №745/342/19, від 24.03.2021 у справі №462/2077/17) та з урахуванням задоволення позову в повному обсязі, витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 8 295,12 грн. покладаються на відповідачів порівну в сумі 2 765,04 грн. з кожного.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління Акціонерного товариства “Ощадбанк” задовольнити.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.09.2023 року у справі №915/565/23 скасувати.
Позов Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління Акціонерного товариства “Ощадбанк” задовольнити.
Стягнути в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю “АЗС “Статус”, фізичної особи ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління Акціонерного товариства “Ощадбанк” заборгованість за Договором кредитної лінії №112.10-25-75/2020 від 08.10.2020 в розмірі 553 007,88 грн., яка складається з: простроченого боргу по кредиту – 460 000,00 грн., строкових процентах по кредиту – 3 906,85 грн., прострочених процентах по кредиту – 71 300,01 грн., строкової комісії – 126,03 грн., простроченої комісії – 2 299,98 грн., 3% річних по простроченому основному боргу – 1 928,22 грн., 3% річних по прострочених процентах - 6,47 грн., 3% річних по прострочених комісіях – 0,30 грн., інфляційні втрати від прострочення основного боргу – 13 340, 00 грн., інфляційні втрати від прострочення відсотків – 96,89 грн., інфляційні втрати від прострочення комісії – 3,13 грн.
Стягнути в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю “АЗС “Статус”, Товариства з обмеженою відповідальністю АЗС “Статус-Ойл”  на користь Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління Акціонерного товариства “Ощадбанк” заборгованість за Договором кредитної лінії №112.10-25-75/2020 від 08.10.2020 в розмірі 553 007,88 грн., яка складається з простроченого боргу по кредиту – 460 000,00 грн., строкових процентах по кредиту – 3 906,85 грн., прострочених процентах по кредиту – 71 300,01 грн., строкової комісії – 126,03 грн., простроченої комісії – 2 299,98 грн., 3% річних по простроченому основному боргу – 1 928 22 грн., 3% річних по прострочених процентах - 6 47 грн., 3% річних по прострочених комісіях – 0,30 грн., інфляційні втрати від прострочення основного боргу – 13 340,00 грн., інфляційні втрати від прострочення відсотків – 96,89 грн., інфляційні втрати від прострочення комісії – 3,13 грн.
В рахунок погашення заборгованості за Договором кредитної лінії №112.10-25-75/2020 від 08.10.2020, укладеного між Акціонерним товариством “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління Акціонерного товариства “Ощадбанк” та Товариства з обмеженою відповідальністю “АЗС “Статус”, яка становить 553  007,88 грн. та складається з простроченого боргу по кредиту – 460 000,00 грн., строкових процентах по кредиту – 3 906,85 грн., прострочених процентах по кредиту – 71 300,01 грн., строкової комісії – 126,03 грн., простроченої комісії – 2 299,98 грн., 3% річних по простроченому основному боргу – 1 928 22 грн., 3% річних по прострочених процентах - 6 47 грн., 3% річних по прострочених комісіях – 0,30 грн., інфляційні втрати від прострочення основного боргу – 13 340,00 грн., інфляційні втрати від прострочення відсотків – 96,89 грн., інфляційні втрати від прострочення комісії – 3,13 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 55,6 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м, під №139, яка знаходиться у будинку 54 по проспекту Миру у м. Миколаєві Миколаївської області, яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю “АЗС “Статус”, шляхом продажу на прилюдних (електронних) торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, що реально склалась на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнути в рівних частках з Товариства з обмеженою відповідальністю “АЗС «Статус», фізичної особи ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю “АЗС “Статус-Ойл” на користь Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Миколаївського обласного управління Акціонерного товариства “Ощадбанк” суму судового збору в розмірі 8 295,12 грн. (по 2 765,04 грн. з кожного) за подання позовної заяви.
Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням повних реквізитів сторін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 03.03.2025.

          Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

          Суддя                                                                                          Колоколов С.І.
   
          Суддя                                                                                          Принцевська Н.М.