Справа № 127/22210/23
Провадження № 22-ц/801/67/2025
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року	Справа № 127/22210/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення способу участі у виховані та спілкуванні з дітьми за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2 – адвоката Покоєвича А. О. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Романюк Л. Ф. від 07 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и в:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила визначити такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
-щовівторка та щочетверга з 18.00 год до 20.00 год;
-щосуботи з 11.00 год до 15.00 год;
-починаючи з 01 вересня ОСОБА_2 має забирати сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі школи щодня о 12.45 год та бути з ним до 18.00 год.
На обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з 16 листопада 2016 року по 04 липня 2023 року перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, від якого мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення сімейних стосунків з ОСОБА_1 . ОСОБА_2 став зловживати батьківськими правами, зокрема вчити сина не слухатись і ображати матір. Він не погоджує свої дії та наміри щодо дітей з ОСОБА_1 , не забезпечує дотримання дітьми режиму дня. ОСОБА_2 на свій розсуд, не ставлячи матір до відома, забирає дітей з дитячого дошкільного закладу. Це вносить дисбаланс у виховання дітей, негативно впливає на їх психоемоційний стан, шкодить їх гармонійному розвитку.
18 липня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмета позову, за якою просила визначити, що побачення батька з дітьми у визначений у позовній заяві час має відбуватись в присутності матері або за домовленістю сторін без її присутності. Визначити відповідачу можливість необмеженого спілкування з дітьми засобами телефонного та інтернет зв`язку.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Визначено наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з його сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: щовівторка з 18:00 год до 20:00 год; щочетверга з 18:00 год до 20:00 год; щосуботи з 11:00 год до 15:00 год тільки в присутності матері або за домовленістю без її присутності. Кожного року у день народження дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , – навідувати їх з можливістю привітання з днем народження та, за бажанням дітей, бути присутніми на святкуванні з приводу дня народження. Свята: Новий Рік, Різдво Христове, Паска, Трійця тощо, навідувати дітей з можливістю привітання з цими святами. Супроводження дітей до дошкільного навчального закладу, навчального закладу з можливістю їх забрати з цих закладів, з урахуванням думки дітей та за домовленістю. Участь батька у батьківських зборах, святах та інших заходах, в яких беруть участь діти, як в присутності матері, та і без неї. Можливість необмеженого телефонного або онлайн спілкування з дітьми за допомогою будь-яких засобів зв`язку, у тому числі інтернет додатків. В решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із дітьми, право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування дітей з батьком відповідає їх інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дітьми має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дітей. Діти для повного і гармонійного розвитку їх особистості потребують любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь відповідача у вихованні дітей, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав відповідача, а буде відповідати й інтересам дітей. Судом не встановлено жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дітьми у спосіб, визначений висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 02 липня 2024 року чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з дітьми перешкоджало б їх нормальному розвитку.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Покоєвич А. О., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким встановити такі способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 :
1.Тричі на тиждень – понеділок, середа, п`ятниця, з 12.30 год до 18.30 год, особисті побачення батька з сином та дочкою без присутності матері.
На час військової служби ОСОБА_2 в період воєнного стану в Україні тричі на тиждень – понеділок, середа, п`ятниця, з 12.30 год до 18.30 год спілкування батька з дітьми засобами телефонного, поштового та електронного чи іншого зв`язку, що не передбачають безпосередніх особистих зустрічей між батьком та дітьми.
2. Двічі на тиждень – вівторок, четвер, з 18.30 год до 08.00 год наступного дня ночівля сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_2 за його місцем проживання.
На час військової служби ОСОБА_2 в період воєнного стану в Україні двічі на тиждень – вівторок, четвер, з 1.:30 год до 20.30 год спілкування батька з дітьми засобами телефонного, поштового та електронного чи іншого зв`язку, що не передбачають безпосередніх особистих зустрічей між батьком та дітьми.
3. Спільне дозвілля батька з дітьми без присутності матері: кожного парного року на державні свята: 1 січня, 7 січня або 25 грудня, а також на 20 листопада – день народження сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 – день народження доньки ОСОБА_5 та на ІНФОРМАЦІЯ_4 – день народження батька ОСОБА_2 , з попереднім узгодженням з матір`ю: з 09:00 години по 09:00 годину наступного дня.
На час військової служби ОСОБА_2 у період воєнного стану в Україні кожного парного року на державні свята: 1 січня, 7 січня або 25 грудня, а також на 20 листопада – день народження сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 – день народження дочки ОСОБА_6 та на ІНФОРМАЦІЯ_4 – день народження батька ОСОБА_2 , з попереднім узгодженням з матір`ю: з 09.00 год по 20.00 год, спілкування батька з дітьми засобами телефонного, поштового та електронного чи іншого зв`язку, що не передбачають безпосередніх особистих зустрічей батьком та дітьми.
4. В період літніх та зимових канікул кожного непарного дня місяця з 10.00 год до 10.00 год наступного дня ночівля сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_2 за його місцем проживання.
На час військової служби ОСОБА_2 у період воєнного стану в Україні в період літніх та зимових канікул, кожного непарного дня місяця з 10.00 год до 20.00 год. спілкування батька з дітьми засобами телефонного, поштового та електронного чи іншого зв`язку, що не передбачають безпосередніх особистих зустрічей між батьком та дітьми.
5.Спільний відпочинок та оздоровлення сина та дочки разом з батьком, без присутності матері, в період літніх та зимових канікул (1 тиждень кожних канікул), решта канікул за домовленістю. Діти проводять час з батьком на території фактичного проживання батька, або на його розсуд.
Необмежене спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового та електронного чи іншого зв`язку, що не передбачають безпосередніх особистих зустрічей між батьком та дітьми.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на доказах, що були досліджені судом. Завертав увагу, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі та захищає Батьківщину. У період перебування у відпустці та у свої вихідні дні ОСОБА_2 має бажання проводити час дітьми, але ОСОБА_1 не допускає його до них та чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми.
ОСОБА_2 має бажання забезпечити для своїх дітей необхідні умови та підтримати їх на будь-якому етапі життя. Бажає встановити нормальні сімейні стосунки з дітьми, хоче приймати якнайбільшу участь у їх житті, бути людиною на яку діти зможуть покластись у будь-якому випадку.
Звертав увагу на рівність прав матері та батька щодо дітей.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Частинами першою – четвертою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Установлено, що з 16 листопада 2016 року по 04 липня 2023 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю (ця обставина визнається відповідачем, а тому не доказується в силу приписів частини першої статті 82 ЦПК України). 
Малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відвідують Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад № 15 Вінницької міської ради».
ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 02 липня 2024 року № 01/00/011/144896 орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити такі способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 : щовівторка щомісяця з 15.00 год до 17.00 год; щоп`ятниці щомісяця з 15.00 год до 17.00 год; щосуботи щомісяця з 10.00 год до 14.00 год., необмежене спілкування шляхом застосування засобів телефонного та інтернет зв`язку.
Малолітній ОСОБА_3 , допитаний судом першої інстанції в присутності представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради, суду пояснив, що боїться батька, оскільки останній неодноразово бив його та матір, нецензурно лається на них. Він категорично заперечує перебування з ночівлею у батька, вважає буде доцільним щоб він навідувався до них з матір`ю раз в тиждень у п`ятницю на 20 хв.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.
Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Частинами першою – третьою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
З огляду на статтю 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
На підставі статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Частиною другою статті 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Положеннями статті 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.
Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.
Під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Отже при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дітьми того з батьків, хто проживає окремо від них, судом мають враховуватися передусім інтереси дітей. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
У справі, що переглядається, установлено, що батько дітей прагне брати участь у їх вихованні і житті. Факти негативного впливу ОСОБА_2 на малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зокрема щодо вчинення насильства в сім`ї, спростовані судовими рішеннями, що набрали законної сили.
Щодо вживання ОСОБА_2 наркотичних засобів, то апеляційний суд звертає увагу на таке.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України та Міністерства юстиції України № 306/680/21/66/5 від 10 жовтня 1997 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 листопада 1997 року за № 534/2338, затверджено Інструкцію про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини.
У пунктах 2.1. – 2.6. цієї Інструкції встановлено, що особи, відносно яких встановлено незаконне вживання ними наркотичних засобів або психотропних речовин, підлягають направленню на медичний огляд.
Підставою для направлення на медичний огляд осіб, залежних від вказаних речовин, є інформація, яка надійшла від підприємств, організацій, установ, засобів масової інформації або окремих громадян про те, що зазначені особи незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини чи перебувають у стані наркотичного сп`яніння.
При надходженні до органів внутрішніх справ матеріалів, передбачених пунктом 2.2. цієї Інструкції, працівники поліції забезпечують видачу таким особам направлення на медичний огляд (додаток N 1) з одержанням від них розписки (додаток N 2) та направляють контрольне повідомлення про направлення на медичний огляд (додаток N 3).
На підставі медичного огляду лікар-нарколог встановлює стан сп`яніння або приймає рішення про необхідність стаціонарного обстеження, про що складає письмовий висновок та видає направлення на обстеження.
Після проходження стаціонарного медичного обстеження при встановленні діагнозу «наркоманія», «токсикоманія» особі видається листок тимчасової непрацездатності. У разі встановлення факту вживання наркотичних засобів чи психотропних речовин або непідтвердження такого факту особі видається довідка встановленого зразка.
Особи, які ухиляються від добровільного медичного огляду чи обстеження, за сповіщенням про неявку особи до наркологічного закладу на медичний огляд (додаток N 4) та на підставі постанови органу внутрішніх справ про привід з метою примусового медичного обстеження (огляду), яка складається в 3-х примірниках (додаток N 5), підлягають примусовій доставці до наркологічного закладу працівниками органів внутрішніх справ.
Тобто допустимим і достовірним доказом вживання особою наркотичних засобів чи психотропних речовин є довідка лікаря-нарколога встановленого зразка.
Визнання під час розмови з позивачкою, з якою у відповідача склались тривалі стійкі неприязні відносини, про що зокрема свідчить неодноразове її звернення до органів Національної поліції щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, факту вживання відповідних речовин, в тому числі зафіксоване позивачкою власними засобами аудіофіксації, не може бути доказом фізіологічного стану особи – наркотичного сп`яніння (вживання саме наркотичного засобу, який викликає відповідний фізіологічний стан людини). 
Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що присутність матері під час спілкування відповідача з дітьми не є доцільною за наявності встановлених неприязних стосунків між сторонами. Проведення зустрічей батька з дітьми виключно у присутності матері чи без такої за її згодою є необґрунтованим, оскільки такі вимоги обмежують права батька та дітей на безперешкодне особисте спілкування.
Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 176/1955/20 (провадження № 61-11417св21), від 07 червня 2023 року у справі № 607/2272/22 (провадження № 61-2215св23).
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність встановлення відповідачу можливості залишати дітей на ночівлю за його місцем проживання, то апеляційний суд виходить із встановленого пунктом 5 частини третьої статті 2 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, який означає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 зустрічного позову не подавав, жодних доказів щодо соціально-побутових умов за його місцем проживання, зокрема про створення належних умов перебування малолітніх дітей, яким, на час вирішення спору судом першої інстанції, виповнилось, відповідно, 8 та 5 років, він не надав, як і не надав доказів спроможності самостійно забезпечити тривале їх перебування з ним протягом шкільних канікул. 
При цьому суд першої інстанції правильно у своєму рішенні звернув увагу на те, що батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати їх інтересам.
Ураховуючи викладене апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції, виключивши з резолютивної його частини вказівку про проведення особистих зустрічей батька з дітьми в присутності матері або за домовленістю без її присутності. В решті рішення суду відповідає встановленим статтею 263 ЦПК України вимогам щодо законності і обґрунтованості. 
Керуючись статтями, 368, 376 381 – 383 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 – адвоката Покоєвича А. О. задовольнити частково.
       Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 року змінити.
       Виключити з резолютивної частини рішення суду посилання щодо спілкування ОСОБА_2  з сином  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочкою  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , тільки в присутності матері або за домовленістю без її присутності.
       В решті рішення суду залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       (Повний текст судового рішення виготовлено 17 січня 2025 року).

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. Ю. Береговий

                                                                               О. В. Ковальчук