ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/1913/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Щербака А.А., Баранник Н.П.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження  в місті Дніпрі  апеляційну скаргу ОСОБА_1          
на рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду  від  22.05.2024, (суддя суду першої інстанції Прудник С.В.) прийняте в порядку спрощеного провадження в місті Дніпрі, в адміністративній справі №340/1913/24  за адміністративним позовом ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Кіровоградській області   про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В :
          29.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати  податкове повідомлення-рішення від 09 грудня 2023 року за №0568101-2408-1108-UA35040050000013889.
          Адміністративний позов обґрунтований тим, що позивач є власником нерухомого майна: комплекс нежитлової нерухомості загальною площею 430,1 кв.м, який складається з будівлі складу для зберігання зерна, код 1271 Державного класифікатора будівель та споруд ДК018-2000, що підтверджується довідкою В.Северинської сільської ради від 13.03.2024 площею 215 кв.м. Зважаючи на те, що позивач та його дружина є власниками земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, у спірних правовідносинах має застосовуватись податкова пільга, передбачена п.п. “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а отже, спірне податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
          Кіровоградський окружний адміністративний суд рішенням від 22.05.2024 в задоволенні позовних вимог відмовив.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
          В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийнято відповідачем протиправно, оскільки позивач має  законні підстави для використання пільги, передбаченої абз. “ж” п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. Позивач зазначає, що оскільки він та його дружина є власниками ділянок сільськогосподарського призначення у спірних відносинах підлягає застосуванню пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Також, позивач зазначає, що оскільки він володіє земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, він є сільгоспвиробником для умов застосування ст. 266 ПК України. Крім того, позивач зазначає, що йому було надіслано ППР від 26.07.2023 як виробнику сільськогосподарської продукції. Вказує про несвоєчасне надіслання відповідачем на його адресу оскаржуваного ППР.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 10.10.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишив без задоволення. Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.05.2024  - залишив без змін.
ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.10.2024.
Постановою Верховного Суду від 12.12.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Третього апеляційного суду від 10.10.2024 скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Верховний Суд скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд зазначив, що суд апеляційної інстанції не надав оцінку доводами апелянта з приводу того, що надіслане на його адресу ППР від 26.07.2023 підтверджує факт наявності у позивача статусу сільгоспвиробника. Також, судом апеляційної інстанції не надано оцінки доводам позивача про несвоєчасне надіслання на його адресу оскаржуваного ППР.
Під час нового розгляду справи, вирішуючи спір між сторонами колегія суддів виходить із наступного.
Встановлені обставини справи свідчать, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав, станом на 15.01.2024 позивач, з 15.03.2007 є власником комплексу будівель (нежитлова нерухомість), загальною площею 430,1 кв. м., яке складається з: Магазин "АА1", ганок "кр,кр1", склад "Б,В", вигрібна яма "Г", навіс "Д", огорожа "NN1" та знаходиться за адресою Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Велика Северинка, вулиця Миру, 3а (а.с.38,39).
09.12.2023 Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області сформовано та направлено позивачеві податкове повідомлення-рішення №0568101-2408-1108-UA35040050000013889, за якими визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2022 р. на загальну суму 27956,50 гривень (а.с.40).
Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюване податкове повідомлення-рішення є правомірним і не підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Згідно п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Приписами п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що не є об`єктом оподаткування: а) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності); б) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки; в) будівлі дитячих будинків сімейного типу; г) гуртожитки; ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради; д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям з інвалідністю, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину; е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках; є) будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку; ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку; з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських об`єднань осіб з інвалідністю та їх підприємств; и) об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність; і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг; ї) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення та відпочинку дітей, а також дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення і відпочинку дітей, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій, які є неприбутковими і внесені контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій; й) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, центрів фізичного здоров`я населення, центрів з розвитку фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю, дитячо-юнацьких спортивних шкіл, а також центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, дитячо-юнацьких спортивних шкіл і спортивних споруд всеукраїнських фізкультурно-спортивних товариств, їх місцевих осередків та відокремлених підрозділів, що є неприбутковими та включені до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення таких установ та організацій з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій; к) об`єкти нежитлової нерухомості баз олімпійської та паралімпійської підготовки. Перелік таких баз затверджується Кабінетом Міністрів України; л) об`єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним або прийомним сім`ям, у яких виховується п`ять та більше дітей. 
Відповідно до п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що на  фізичних та юридичних осіб, в тому числі нерезидентів, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості покладається обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ "Податок на майно").
Разом з тим, визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18.01.2001 № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
В наведеному вище визначенні відсутній поділ сільськогосподарських товаровиробників на фізичних та юридичних осіб.
Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".
Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Тобто, із наведеного слідує, що у зазначеному вище визначенні відсутній поділ сільськогосподарських товаровиробників на фізичних та юридичних осіб.
А системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що наведені вище поняття “сільськогосподарський товаровиробник” не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків (у даному випадку  у значенні оподаткування податком на нерухоме майно) мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.01.2022р. у справі №820/4188/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та нарахування позивачу податку була наявність у позивача у власності об`єкту нежитлової нерухомості, а саме комплексу будівель (нежитлова нерухомість), загальною площею 430,1 кв. м., яке складається з: Магазин "АА1", ганок "кр,кр1", склад "Б,В", вигрібна яма "Г", навіс "Д", огорожа "NN1" та знаходиться за адресою Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Велика Северинка, вулиця Миру, 3а.
Між тим, позивачем не доведено жодними доказами  статус сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування. Матеріалами справи не підтверджується, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме товаровиробником.
Що стосується наданої позивачем довідки В. Северинської сільської ради від 13.03.2024 та наявність у власності земельних ділянок, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що остання жодним чином не підтверджує факт зайняття позивачем сільськогосподарською діяльністю.
Поряд з вказаним, щодо посилань позивача на податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в останній позивачем було самостійно визначено про отримання доходу за вказаний період у розмірі 65601.00 грн.
Між тим, у вказаній декларації відсутнє посилання на отримання наведеного доходу,  саме від зайняття сільськогосподарською діяльністю.
Крім того, з наведеної декларації неможливо встановити правовий зв`язок між експлуатацією наведених будівель в сільськогосподарських цілях та отриманим доходом.
Також, позивачем було подано розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою за 2023 рік, відповідно до якого позивачем отримано дохід за вказаний період у розмірі 406327.50 грн. від роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не було надано, належних, достатніх та допустимих доказів, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, які б підтверджували факт використання вищенаведеного об`єкту нежитлової нерухомості, саме в сільськогосподарських цілях, а тому оспорюване податкове повідомлення-рішення є правомірним і не підлягає скасуванню.
Стосовно посилання позивача на надіслання на його адресу податкового повідомлення – рішення від 26.07.2023 № 242699-24/11-08 як сільськогосподарському виробнику, колегія суддів зазначає таке.
Так, до апеляційної скарги позивачем додано копію податкового повідомлення – рішення від 26.07.2023 № 242699-24/11-08, яке сформоване на підставі п. 170.14 ст. 170 ПК України.
Так, п. 170.14 ст. 170 ПК України визначає особливості визначення загального мінімального податкового зобов`язання платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь.
          Тобто, податкове повідомлення – рішення від 26.07.2023 № 242699-24/11-08 було надіслане позивачеві як власникові землі сільськогосподарського призначення, при цьому отримання такого повідомлення – рішення так само як і наявність у позивача у власності земельної ділянки сільськогосподарського призначення не свідчить про наявність у останнього  статусу сільгоспвиробника та не створює для нього підстав для використання пільг, встановлених п. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
          Стосовно доводів           позивача про те, що оскаржуване  податкове повідомлення – рішення направлене на його адресу із порушенням строку визначеного ПК України, відтак податкове  повідомлення-рішення підлягає скасуванню, колегія суддів зазначає таке.
В справі 826/15940/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що пропуск податковим органом встановленого підпунктом  267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України  строку надсилання податкового повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом, та не може бути самостійною підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.
Недотримання контролюючим органом встановлених строків надіслання податкового повідомлення-рішення не є підставою для припинення податкового обов`язку платника податку. Строк надсилання податкового повідомлення-рішення, встановлений підпунктом  267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання.
          Повертаючись до обставин даної справи, суд звертає увагу, що приписи ст. 266 ПК України в частині в частині визначення періоду надіслання (вручення) податкового повідомлення-рішення (до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року)) та в частині звільнення платника податків від відповідальності за несвоєчасність сплати податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, є аналогічними приписам, які визначені ст. 267 ПК України, що стосуються сплати транспортного податку, та оцінка яким надана Верховним Судом у постанові від 20.06.2022 у справі № 826/15940/18.
          Відтак, несвоєчасність надіслання оскаржуваного ППР позивачеві не може бути підставою для його скасування.
          З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду – відсутні. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 в адміністративній справі №340/1913/24  – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник