ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2832/23  Номер провадження 22-ц/814/706/25	Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Панченка О.О.,
Суддів: Кузнєцової О.Ю., Одринської Т.В.
при секретарі: Філоненко О.В.
за участю представника ОСОБА_1 – адвоката Кириченко Галини Володимирівни та представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Склярова Михайла Миколайовича
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Кириченко Галини Володимирівни на заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2024 року 
ухваленого у складі головуючої Клименко С.М., повний текст судового рішення виготовлено – 24.09.2024, у справі за позовом адвоката Кириченко Галини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про зобов`язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, 
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
В грудні 2023 року адвокат Кириченко Галина Володимирівна, в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищевказаним позовом. 
Просила суд зобов`язати Акціонерне товариство «Страхова компанія Мега-Гарант» в особі голови комісії з припинення/ліквідаційної комісії (ліквідатора) визнати ОСОБА_1  кредитором Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на суму 127 400 грн, включити грошову вимогу ОСОБА_1 в сумі 127400 грн до проміжного ліквідаційного балансу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 77 595,97 грн та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн та вирішити питання судових витрат.
Позовні вимоги мотивувала тим що 02 лютого 2023 року відповідач ОСОБА_2 , керуючи належним на праві власності відповідачу ОСОБА_3 автомобілем ЗИЛ 433170 реєстраційний номер НОМЕР_1 порушив Правила дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем марки BMW 528 І реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження. Винуватість у даній дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_2 була встановлена постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28.03.2023, яка набрала законної сили 03.05.2023.
Вказувала, що власник автомобіля ЗИЛ 433170 реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» відповідно до страхового полісу №209354309 від 07.06.2022, строк дії якого встановлений з 08.06.2022 по 07.06.2023, страхова сума за шкоду майну 130 000 грн, франшиза - 2600 грн, що підтверджується відомостями з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, листом МТСБУ від 190.11.2023 №11-2/36732.
Відповідно до звіту №63 про оцінку вартості (розміру) збитків заподіяних пошкодженням належного позивачу транспортного засобу складеного 24.02.2023 ринкова вартість колісного транспортного засобу марки BMW 528 І реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент ДТП становила 187 600 грн.
Відповідно до звіту №64 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу в пошкодженому стані складеному 24.02.2024, ринкова вартість автомобіля марки BMW 528 І реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП становить 57 375,54 грн.
09.02.2023 позивач повідомив відповідача АТ «СК МЕГА-ГАРАНТ» про настання страхового випадку і одночасно звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування, якого, станом на час звернення до суду не отримав.
05.10.2022 АТ СК «МЕГА-ГАРАНТ» було позбавлено членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ, а також, 24.03.2023 до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був внесений запис 004801100070001611 про державну реєстрацію рішення засновників про припинення АТ СК «МЕГА-ГАРАНТ» шляхом ліквідації та про строк пред`явлення вимог кредиторами до 24.05.2023 
На подання позову до суду АТ «СК МЕГА-ГАРАНТ» перебувало в процесі ліквідації за рішенням учасників, запис про ліквідацію до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не внесений.
13.11.2023 в зв`язку з початком процедури ліквідації АТ «СК МЕГА-ГАРАНТ» позивач надіслав страховику вимогу, як кредитор, про виплату даного страхового відшкодування, яка була йому повернута з причин відсутності адресата за вказаною адресою та така ж вимога 23.11.2023 була надіслана позивачем ліквідатору АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» Нижник І.В., який теж поштового відправлення не отримав.
Вважала, що належним відповідачем за спричинену позивачу майнову шкоду з зв`язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу в результаті ДТП є АТ «СК МЕГА ГАРАНТ», а тому належним засобом захисту прав позивача у даному випадку буде вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог.
Вказувала, що при визначенні розміру відшкодування керується ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та, оскільки вартість відновлюваного ремонту пошкодженого в результаті ДТП автомобіля позивача перевищує його вартість до ДТП, то відповідач АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а саме: 130 224,46 грн (187600,00 грн. - 57375,54 грн), що перевищує ліміт відповідальності страховика, який становить 127 400 грн. (130 000 грн. франшиза 2600 грн.) на 2 824,46 грн (130 224,46 грн -127 400 грн).
Вважала, що відповідач АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» має відшкодувати позивачеві майнову шкоду в сумі 127 400 грн, а відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мають відшкодувати йому різницю між страховим відшкодуванням і вартістю відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу та величини втрати товарної вартості без ПДВ, а саме: 77 595,97 грн (236 762,43 - ПДВ 31 766,46 - 127 400), виходячи, що ОСОБА_2 є винною особою, а ОСОБА_3 є власником автомобіля, яким той керував при виконані трудових обов`язків за договором з власником, посилаючись на положення ст.1166, 1192, 1194 ЦК України.
Крім матеріальної шкоди, вважала, з вини ОСОБА_2  позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в негативних наслідках немайнового характеру, а саме: у пережитому під час ДТП нервовому струсі, моральних стражданнях та переживаннях через пошкодження власного майна, неможливості користуватися автомобілем та побутових незручностях в зв`язку з цим, та те, що позивач користувався автомобілем під час несення служби за контрактом в Національній гвардії України і що відповідач ОСОБА_2 не вжив заходів незважаючи, що сплинув тривалий час після ДТП, щодо відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним правопорушення, яку він оцінює в 5000 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2024 року позов адвоката Кириченко Галини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про зобов`язання вчинити дії, стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «СК «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 127 400 (сто двадцять сім тисяч чотириста) грн.
Зобов`язано Акціонерне товариство «СК «Мега-Гарант» в особі голови комісії з припинення/ліквідаційної комісії (ліквідатора) визнати ОСОБА_1 кредитором АТ «СК «Мега-Гарант» на суму 127 400 (сто двадцять сім тисяч чотириста) грн, включити грошову вимогу ОСОБА_1 в сумі 127 400 (сто двадцять сім тисяч чотириста) грн до проміжного ліквідаційного балансу Акціонерне товариство «СК «Мега-Гарант».
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 2 824 (дві тисячі вісімсот двадцять чотири) 26 коп, моральну шкоду в сумі 2 000 (дві тисячі) грн.
Відмовлено в позові до ОСОБА_3 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки автомобіль BMW 528 І реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП вважається фізично знищеним, то позивач має параво на відшкодування майнової шкоди у вигляді різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, це буде становити 130 224,46 грн., виходячи з розрахунку, що вартість автомобіля на момент ДТП становила 187 600грн, після ДТП – 57 375,54 грн.
Судом також зазначено, що в зв`язку з початком процедури ліквідації, АТ «СК МЕГА-ГАРАНТ» зобов`язане було включити позивача до ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог про виплату даного страхового відшкодування, що на звернення позивача не було зроблено, чим були порушені його законні права та інтереси, а тому належним засобом захисту прав позивача у даному випадку буде вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог в сумі 127 400 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Кириченко Г.В. оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2024 року в частині відмови в стягненні з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 41 771,51 грн. та відмови в стягненні з ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 3 000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного заочного рішення не враховано висновки Верховного Суду викладені у постановах які прийняті у справах з подібними правовідносинами.
Так, у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 908/807/18 викладений висновок щодо застосування ст.. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно висновку зазначена норма Закону визначає, які саме витрати у зв`язку з фізичним знищенням транспортного засобу відшкодовуються страховиком цивільної відповідальності, а не особою, яка є заподіювачем шкоди, який застрахував свою цивільну відповідальність.
Також у вказаній постанові Верховний Суд визнав правильним застосування судами першої та апеляційної інстанції положень ст..ст. 1172,1187,1188,1194 ЦК України, та ст.. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при стягненні з особи, яка є відповідальною за заподіювача майнової шкоди, на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу і страховою виплатою.
Схожі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 23.12.2022 у справі № 755/13794/19.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц, від 13.06.2019 у справі № 587/1080/16-ц, від 17.10.2019 у справі № 370/2787/18, від 30.10.2019 у справі № 753/4696/16-ц, від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18, від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17, від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19.
За таких обставин, суд першої інстанції у даній справі № 536/2832/23 без врахування вищенаведених правових висновків застосував до правовідносин між ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» статтей 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України та стягнув з заподіювача шкоди відповідача ОСОБА_2 замість різниці між фактичним розміром шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу ( з врахуванням фізичного зносу та величини втрати товарної вартості без ПДВ) і страховою виплатою у сумі 77 595,97 грн (236 762,43 – ПДВ 31 766,46 – 127 400,00) різницю між вартістю пошкодженого автомобіля позивача до та після ДТП у сумі 2824,46 грн.
Зазначає, що необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП. В матеріалах справи відсутні докази матеріального стану відповідача ОСОБА_2 , а тому рішення суду першої інстанції у відповідній частині в порушення вимог частини 6 ст. 81 ЦПК України ґрунтується на припущеннях.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 02.02.2023 о 07.40 год. ОСОБА_2 керував автомобілем ЗИЛ 433170 реєстраційний номер  НОМЕР_1 який належить, згідно правоустановчим документам ОСОБА_3 та скоїв дорожнь-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль BMW 528 Іреєстраційний номер НОМЕР_2 . 
Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП підтверджена постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28 березня 2023 року, яка набрала законної сили.
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність автомобіля ЗИЛ 433170 реєстраційний номер  НОМЕР_1 була застрахована в АТ «СК МЕГА-ГАРАНТ» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №209354309 від 07.06.2022 з лімітом відповідальності 130 000 грн., розмір франшизи 2600 грн.
09.02.2023 ОСОБА_1 повідомив АТ «СК МЕГА-ГАРАНТ» про настання страхового випадку і одночасно звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування.
13.11.2023 в зв`язку з початком процедури ліквідації АТ «СК МЕГА-ГАРАНТ» Трофимович Р.Ю, надіслав страховику вимогу, як кредитор, про виплату даного страхового відшкодування, яка була йому повернута з причин відсутності адресата за вказаною адресою та така ж вимога 23.11.2023 була надіслана позивачем ліквідатору АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» ОСОБА_4 , який теж поштового відправлення не отримав.
05.10.2022 АТ СК «МЕГА-ГАРАНТ» було позбавлене членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ.
24.03.2023 до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був внесений запис №004801100070001611 про державну реєстрацію засновників рішення засновників про припинення АТ СК «МЕГА-ГАРАНТ» шляхом ліквідації та вказано, що строк пред`явлення вимог кредиторами до 24.05.2023.
Отже, АТ «СК МЕГА-ГАРАНТ» перебуває в процесі ліквідації за рішенням засновників, запис про ліквідацію до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не внесений.
Згідно звіту №63 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 24.02.2023, який склав ФОП ОСОБА_5 , повноваження якого підтверджені сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності №639/2022 дійсного до 14.10.2024, ринкова вартість транспортного засобу BMW 528 І державний номер НОМЕР_2 на момент пошкодження становить 187 600 грн, вартість відновлюваного ремонту автомобіля BMW 528 І державний номер НОМЕР_2 з урахуванням фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 236 762,43 грн, вартість розмір (збитків), заподіяних пошкодженням транспортного засобу BMW 528І державний номер НОМЕР_2 становить 187 600 грн (а.с.34-59).
Згідно звіту №64 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу в пошкодженому стані від 24.02.2023, який склав ФОП ОСОБА_5 , повноваження якого підтверджені сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності №639/2022 дійсного до 14.10.2024, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу BMW 528 І державний номер НОМЕР_2 станом на 11.02.2023 становить 57 375,54 грн (а.с.59-67).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог адвоката Кириченко Г.В. в інтересах ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено обставин які б свідчили, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом належним ОСОБА_3 перебуваючи з ним в трудових відносинах.
Задовольняючи частково позовні вимоги по стягненню моральної шкоди суд першої інстанції виходив з принципу розумності, виваженості та справедливості, враховуючи матеріальний стан відповідача.
Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.3 ст. 385 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його транспортному засобу у ДТП, і страховою виплатою, яка підлягає виплаті потерпілому, Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц зробив такий правовий висновок.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2018 року в справі № 140/481/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц, від 14 липня 2020 року в справі № 525/1592/18, від 01 серпня 2018 року в справі № 363/2222/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі № 754/10777/15-ц.
Колегія суддів зазначає, що вартість ремонту автомобіля BMW 528 І державний номер НОМЕР_2 перевищує його вартість до ДТП, що свідчить про те, що автомобіль є фізично знищеним.
З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов висновку з яким погоджується апеляційний суд, що оскільки автомобіль BMW 528 І державний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП вважається фізично знищеним то позивач має право на відшкодування майнової шкоди у вигляді різниці між вартістю автомобіля до та після ДТП, а саме 130 224,46 грн.
Колегія суддів зазначає, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 209354309 від 07.06.2022 ліміт відповідальності страховика становить 130 000 грн, франшиза 2600 грн., тому страховик АТ «СК МЕГА-ГАРАНТ» повинен відшкодувати позивачу 127 400 грн.
Положеннями ч.1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Беручи до уваги викладене суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 2824,46 грн.
Також колегія суддів зазначає, що позивач скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом який належить ОСОБА_3 перебуваючи з ним в трудових відносинах .
Щодо вирішення вимог на відшкодування моральної шкоди
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням обставин справи, тривалості часу, протягом якого позивач вживав заходи для відновлення своїх порушених прав, вимушеності змін його звичного способу життя, колегія суддів вважає розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, завданої йому внаслідок ушкодження належного йому автомобіля, визначений судом першої інстанції у розмірі 2 000,00 грн справедливим.
Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2024 року колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. 
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кириченко Галини Володимирівни залишити без задоволення.
Заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 лютого 2025 року.

Головуючий суддя                                                                       О.О. Панченко

Судді                                                                                О.Ю. Кузнєцова

                                                                               Т.В. Одринська