П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 січня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/3381/23	

Перша інстанція: суддя Мельник О.М.,
повний текст судового рішення
складено 15.06.2023, м. Миколаїв

 П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                    -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
 -            Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Миколаївської обласної прокуратури на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури про стягнення 671 875, 36 грн., -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської обласної прокуратури та просив: стягнути з Миколаївської обласної прокуратури на користь - ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення з 08.07.2021 року по 27.03.2023 року в сумі 671 875, 36 грн. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Верховним Судом скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року та справу направлено на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 02 березня 2023 року, П`ятим апеляційним адміністративним судом було винесено постанову, якою рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, яким було поновлено позивача на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу залишено без змін. На виконання зазначеного рішення, 28 березня 2023 року наказом керівника Миколаївської обласної прокуратури було скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади №436К від 02.04.2021 року, та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області з 06 квітня 2021 року. У зв`язку з тим, що в період часу з 07 липня 2021 року (дата винесення рішення Миколаївським окружним адміністративним судом, яке залишилось в силі) позивача ОСОБА_1 не було поновлено на посаді, у зв`язку з чим не виплачувалась заробітна плата, позивач вважає, що відповідач має для вирішення питання виплати середньої заробітної плати за період часу з 08 липня 2021 року по 28 березня 2023 року, тобто до часу фактично виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Відповідач подав відзив на позов, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу, а саме, з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, і до дня фактичного його виконання. Право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи. При цьому, суд також має встановити вину роботодавця у невиданні наказу про поновлення працівника на роботі.
В судовому засіданні позивач підтримав доводи позову та просив його задовольнити.
Відповідач підтримав доводи, викладені у відзиві та просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Миколаївської обласної прокуратури (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 02910048) задоволено. Стягнуто з Миколаївської обласної прокуратури (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 02910048) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення з 08.07.2021 року по 27.03.2023 року в сумі 671 875, 36 грн. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
На вказане рішення суду Миколаївська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, неповно з`ясовані судом обставини, що мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року зупинено апеляційне провадження у справі №400/3381/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури про стягнення 671 875, 36 грн. до розгляду касаційної скарги Офісу Генерального прокурора на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у справі №400/3003/21. Зобов`язано сторони повідомити суд про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у даній справі.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року провадження у справі №400/3381/23 за апеляційною скаргою Миколаївської обласної прокуратури на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури про стягнення 671 875, 36 грн. - поновлено. 
04 грудня 2024 року (вхід.№54011/24) до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника Миколаївської обласної прокуратури – Добрікової Ірини Вікторівни про поновлення провадження у адміністративній справі з тих мотивів, що постановою Верховного Суду від 28.11.2024 року касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Миколаївської обласної прокуратури задоволено, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2023 року у справі №400/3003/21 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тринадцятої кадрової комісії, Миколаївської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.07.2021 року рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/3003/21, визнано протиправним та скасовано рішення Тринадцятої кадрової комісії від 18.03.2021 року № 2; визнано незаконним та скасовано наказ Миколаївської обласної прокуратури від 02.04.2021 року № 436 к; поновлено ОСОБА_1 на посаді в Южноукраїнському відділі Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області; стягнуто з Миколаївської обласної прокуратури заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 05.04.2021 року по 07.07.2021 року включно у сумі 95 765, 04 грн.
06.10.2021 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №400/3003/21 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року скасовано та відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
27 жовтня 2022 року постановою Верховного Суду частково задоволено касаційну скаргу позивача ОСОБА_1 , скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року та справу направлено на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
02 березня 2023 року П`ятим апеляційним адміністративним судом було винесено постанову, якою рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року залишено без змін.
28 березня 2023 року, на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, наказом керівника Миколаївської обласної прокуратури було скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади № 436К від 02.04.2021, та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області з 06 квітня 2021 року.
Таким чином, з 07 липня 2021 року (дата винесення рішення Миколаївським окружним адміністративним судом, яке залишилось в силі) позивача ОСОБА_1 не було поновлено на посаді, у зв`язку з чим не виплачувалась заробітна плата, тому позивач, з метою поновлення своїх прав звернувся до суду щодо виплати середньої заробітної плати за період часу з 08 липня 2021 року по 28.03.2023 року, тобто до часу фактично виконання рішення суду про поновлення на роботі.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
За змістом статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
Наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Таким чином, згідно ст.236 КЗпП України, проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Згідно з вимогами ст.237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на Іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Відповідно до вимог ст.238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.
Згідно правових позицій Верховного Суду викладених в постановах від 26.08.2020 року у справі №501/2316/15-ц, від 21.04.2021 року у справах №826/19766/16, №640/6398/19, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 року у справі №712/9213/18 вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення прав працівника (незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.
Крім цього, Верховний Суд неодноразово досліджував питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за результатами чого сформовано сталу правову позицію щодо тлумачення змісту та застосування статті 236 Кодексу законів про працю України у спорах про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №711/8446/16-ц зроблений правовий висновок, згідно якого затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 Кодексу законів про працю України слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.
У постановах від 25.09.2019 року у справі №813/4668/16, від 21.03.2018 року у справі №243/2748/16-ц, від 27.06.2019 року у справі №821/1678/16, від 02.10.2019 року у справі №823/1507/18, від 29.01.2020 року у справі №820/2894/16, від 05.03.2020 року у справі №280/360/19, від 24.12.2020 року у справі №807/2434/15, від 19.04.2021 року у справі №826/11861/17, від 30.06.2021 року у справі №640/7825/19, від 01.09.2021 у справі №540/677/20 Верховний Суд дійшов висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.
Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Таким чином, згідно з вимогами ст.236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах судове рішення про поновлення позивача на роботі, яке в цій частині підлягало до негайного виконання, ухвалене Миколаївським окружним адміністративним судом 07.07.2021 року, однак наказ про поновлення останнього на роботі було видано відповідачем 28.03.2023 року.
Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого середнього заробітку за період вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі.
Як зазначив суд першої інстанції, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року у справі № 400/3003/21 в частині поновлення на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, допущено до негайного виконання, а також встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 1520,08 грн. за один робочий день. Отже розмір середньоденної заробітної плати позивача, встановлений у зазначеному рішенні суду та зазначений у відповідній довідці Миколаївської Обласної прокуратури.
Згідно рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року з Миколаївської обласної прокуратури на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2021 року по 07.07.2021 року.
Однак, як вказує суд першої інстанції, враховуючи оскарження зазначеного рішення відповідачами та подальше оскарження позивачем першого рішення суду апеляційної інстанції до суду касаційної інстанції, а також повторний розгляд апеляційних скарг відповідачів судом апеляційної інстанції, - зазначене рішення суду першої інстанції від 07.07.2021 року фактично вступило в законну силу лише 02.03.2023 року.
Таким чином, з моменту винесення рішення судом першої інстанції до його вступу в законну силу, минув значний час, а саме період з 07.07.2021 року по 02.03.2023 року.
Зазначене рішення суду першої інстанції від 07.07.2021 року фактично виконано відповідачем лише 28.03.2023 року.
Так як зазначене рішення суду першої інстанції від 07.07.2021 року фактично виконано відповідачем лише 28.03.2023 року, а не «негайно», як зазначено у вказаному рішенні, час затримки виконання судового рішення включає в себе період з 08.07.2021 року (перший день після прийнятого рішення судом першої інстанції) по 27.03.2023 року включно (останній день перед фактичним виконанням рішення суду першої інстанції). Кількість робочих днів, які є часом вимушеного прогулу за вищевказаний період склала з 08.07.21 р. -124 робочі дні, за 2022 рік 257 робочих днів, з 01.01.2023 року по 27.03.2023 року 61 робочий день, усього 442 робочі дні. 
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сума, яка підлягає стягненню з відповідача, дорівнює 671 875,36 грн. (1520,08 грн. (середньоденний розмір заробітної плати позивача) помножено на 442 (кількість робочих днів за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення)), без відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, колегією суддів встановлено, що предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідача користь позивача - середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення з 08.07.2021 року по 27.03.2023 року в сумі 671 875, 36 грн. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
При цьому, за змістом матеріалів справи вбачається, що судові рішення по справі №400/3003/21 за позовом ОСОБА_1 до Тринадцятої кадрової комісії (Кадрова комісія №13), Миколаївської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, неодноразово оскаржувались до апеляційної та касаційної інстанцій. 
Так, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Миколаївської обласної прокуратури задоволено. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2023 року в справі №400/3003/21 скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Тринадцятої кадрової комісії, Миколаївської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – відмовлено.
Колегія суддів вважає, що результат розгляду касаційних скарг Офісу Генерального прокурора та Миколаївської обласної прокуратури по справі №400/3003/21 має безпосередньо значення для вирішення позовних вимог у цій справі №400/3381/23.
Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що у зв`язку з тим, що судом касаційної інстанції у справі №400/3003/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тринадцятої кадрової комісії, Миколаївської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – відмовлено, а позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення з 08.07.2021 року по 27.03.2023 року в сумі 671 875, 36 грн., що розглядаються у цій справі №400/3381/23 безпосредньо є похідними від позовних вимог у справі №400/3003/21, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури про стягнення 671 875, 36 грн. слід відмовити.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст.317 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року – скасувати.
Прийняти у справі №400/3381/23 нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури про стягнення 671 875, 36 грн. – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька    К.В. Кравченко