П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/361/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Кушнір Віталіна Олександрівна 
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
13 березня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Мацького Є.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправним рішення №262840019210 від 11.01.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яке полягає у відмові призначити пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон № 1058-IV).
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві переглянути заяву на призначення пенсії від 04.01.2024, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону № 1058-IV з 04.01.2024 ОСОБА_1 .
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.10.2024 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.10.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачу правомірно відмовили у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону № 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Позивач не подала відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки від 18.12.2023 №3008-7001940485, наявного в матеріалах справи. Згідно вказаної довідки фактичне місце проживання/перебування позивача – АДРЕСА_1 .
Позивач 04.01.2024 звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону № 1058-IV.
За принципом екстериторіальності органом розгляду заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 11.01.2024 №262840019210 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та документів, передбачених пунктом 2.18 Порядку.
Позивач не погодилась із вказаною відмовою та звернулась до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що є необґрунтованими наміри відповідачів ставити в залежність право особи на пенсійне забезпечення, - до необхідності дотримання формальностей шляхом підтвердження обставин її стажу виключно документами, які у неї відсутні з об`єктивних причин, залишаючи поза увагою те, що ці обставини може бути підтверджено іншими засобами, наявними у позивача та в матеріалах справи.
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені уст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років.
Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Пунктом 3 частини 1 статті 115 № 1058-IV встановлено, що жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
Позивач вважає, що вона як жінка, яка є матір`ю тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність та яка виховала таку дитину до досягнення шестирічного віку має право на призначення пенсії після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу.
Однак, пенсійний орган, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії виходив з того, що така обставина не підтверджена останньою документами, передбаченими підпунктом 6 пункту 2.1 та абз.2 пункту 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (Порядок № 22-1).
Відповідно до пп.6 пункту 2.1 Порядку №22-1 документами, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком є: жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку, - документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність.
За змістом абзацу 2 пункту 2.18 Порядку №22-1 визнання дитини тяжко хворою, якій не встановлено інвалідність, засвідчується посвідченням одержувача допомоги, довідкою про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, виданою закладом охорони здоров`я, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 року за № 510/36132. У разі якщо дитина визнана тяжко хворою після досягнення шестирічного віку надається медичний висновок закладу охорони здоров`я про те, що дитина мала тяжку хворобу до досягнення нею шестирічного віку.
На підтвердження того, що вона є матір`ю тяжко хворої дитини (якій не встановлено інвалідність) та виховала таку дитину до досягнення шестирічного віку позивач надала свідоцтво про народження, згідно якого ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також копії медичної карти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Інші підтверджуючі документи та довідки, щодо отримання нею соціальної пенсії на дитину до 16 років з 01.04.1996р. по 01.05.1999р., як стверджує позивачка, знаходяться на непідконтрольній території і можливості надати суду у позивача немає.
Так, позивач згідно паспортних даних та відомостей трудової книжки про місце роботи була зареєстрована та проживала у м.Донецьк. Зазначене місце є тимчасово окупованою територією України, визначеною Постановою Верховної Ради від 17.03.2015 №254-VII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями».
02.02.2015 позивача взято на облік Ніжинського міськрайонного центру зайнятості (Чернігівська область) як безробітну та розпочато виплату допомоги по безробіттю.
У подальшому позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу у м. Києві.
Згідно відомостей медичної карти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 01.04.1996 лікарсько-консультативною комісією було встановлено, що (переклад з російської): " ОСОБА_2 знаходиться на обліку у лікаря-хірурга у зв`язку з: уродженою дисплазією обох колінних суглобів. Хвороба Шляттера обох гомілок з порушенням функції колінних суглобів. Відповідно до наказу №175 від 05.12.1991 МЗ УРСР, розділ 2, пункт 2, підпункт 1 дитина повинна отримувати соціальну пенсію строком на 5 років, але дітям призначається соціальна пенсія до 16 років у тому числі до 1 травня 1999 року, строк переосвідування 1 квітня 1999 року.
Відповідно до наказу МОЗ від 05.12.1991 №175 "Про перелік медичних показань та порядок видачі медичних висновків дітям-інвалідам з дитинства віком до 16 років", який був чинний до 10.01.2002, в розділі 2 включені патологічні стани, які призводять до значного обмеження життєдіяльності, соціальної дезадаптації, повної неспроможності до самообслуговування при різко виражених необоротних порушеннях функцій органів та систем. Медичний висновок на дітей -   інвалідів при таких захворюваннях та патологічних станах видається одноразово до 16-літнього віку (у відповідності з свідоцтвом про народження). Республіканська, обласні,   міські, спеціалізовані дитячі лікарні та відділення (ортопедо-хірургічне відновного лікування, неврологічне, психіатричне, туберкульозне, пульмонологічне, отоларингологічне, офтальмологічне, урологічне, нефрологічне та ін.), які надають медичну допомогу дітям, а також лікувальні заклади (республіканські, обласні, міські, спеціалізовані диспансери), що надають медичну допомогу підліткам, після стаціонарного або амбулаторного обстеження і лікування можуть комісійно вирішити питання про визнання дитини (підлітка) інвалідом. Своє рішення спеціалісти фіксують у карті стаціонарного хворого, консультативному висновку або виписці з історії хвороби.
Відтак, у 1996 році комісією ЛКК у медичній карті хворого сина позивачки зафіксовано висновок про існуюче захворювання та патологічний стан з посиланням на відповідний розділ пункт та підпункт "Переліку медичних показань, які дають право на отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам віком до 16 років", затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 грудня 1991 р. №175.
У оскаржуваному рішенні вказано, що позивачем не надано документи, передбачені пунктом 2.18 Порядку №21-1. Поряд із цим, зазначеним Порядком не визначено жодної альтернативи, яка б дозволяла підтвердити статус матері, що виховувала тяжко хвору дитину до шестирічного віку, у період до набрання чинності таким Порядком №21-1, будь-яким іншим способом, окрім надання документів, які можна отримати лише у інституцій, що наразі з незалежних від позивача причин не підконтрольні Україні.
Як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, спірна ситуація склалась в значній мірі через те, що законодавство зазвичай відображає відносини, які вже склалися в суспільстві, а не ті, що виникнуть надалі. Отже, очікуваним є те, що Порядок №21-1 не містить альтернативи у наданні інших підтверджуючих документів у випадку, якщо певна територія, на яку він розповсюджує дію, зазнає окупації. Відсутність документів, які є необхідними для призначення пенсії позивачу достроково, дорівнює відсутності можливості такі документи отримати, у зв`язку з тим, що державні інституції, які можуть їх надати знаходяться на непідконтрольній території. Зазначене є неспівмірним із тим, що позивач втрачає можливість пенсійного забезпечення, гарантовану Законом.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про порушення прав позивача оскаржуваною відмовою.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сушко О.О.    Мацький Є.М.